справа №439/391/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2022 року Бродівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої - судді Бунда А.О.,

з участю секретаря судового засідання Музичка Л.Т.

представника відповідача адвоката Микитюка С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в м. Броди цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за позикою, суд, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в суд з даним позовом, де в свої вимогах покликається на те, що 26.10.2021 року ним було надано у позику відповідачу, ОСОБА_2 , грошову суму у розмірі 5 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно офіційних даних НБУ (1 дол.США - 29,26 грн.) станом на 05.04.2022 року становить 146 300 грн. на підтвердження чого останнім 26.10.2021 року надано розписку. Зазначає, що ОСОБА_2 зобов`язувався повернути вищевказану суму коштів до 01.01.2022 року. Однак, станом на момент подачі позову до суду борг відповідачем добровільно не повернуто. Крім цього, ним вживалися заходи досудового врегулювання спору, зокрема 14.02.2022 ОСОБА_2 було надіслано претензію, однак вона залишена без задоволення. Також, позивачем проведено розрахунок пені за період з 01.01.2022 року по 05.04.2022 року (93 прострочені дні), яка згідно розрахунку складає 7375.12 грн. та 4273.13грн. інфляційних втрат, які він також просить стягнути із відповідача. Крім цього, просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 207, 545,625,1048, 1049 ЦК України просить позов задоволити.

19.04.2022 відкрито провадження у справі.

Позивач в судове засідання не з`явився подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав, просить його задовольнити. Суд ухвалив проводити судове засідання у відсутності позивача на підставі наявних у справі доказів.

Представник відповідача адвокат Микитюк С.М. в судовому засіданні позов не визнав. Дав пояснення про те, що ОСОБА_2 жодних грошових коштів від ОСОБА_1 не отримував. Розписку написав на прохання останнього, який пояснив, що витратив значні кошти із сімейного бюджету, а дружині пояснив, що їх позичив. Зазначає, що ОСОБА_2 з ОСОБА_1 передував лише у трудових відносинах, інших стосунків з ним не підтримував, не був для нього близькою людиною, тому позивач не міг позичити таку велику суму сторонній людині. Також вказав, що позивачем не надано суду жодних доказів щодо передачі грошових коштів відповідачу, а сам факт існування розписки не може слугувати доказом боргового зобов`язання. Просить відмовити в задоволенні позову за його безпідставністю.

Заслухавши пояснення предавника відповідача, зясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 26.10.2021 року за договором позики ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 5000 доларів США, а (а.с.6).

14.02.2022 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення зазначених грошових коштів (а.с.13), однак відповідач вимогу не виконав.

Після цього, ОСОБА_1 05.04.2022 року звернувся до суду з названим позовом (а.с 3-5).

На підтвердження заявлених вимог надав суду належним чином посвідчену копію розписки, безгрошовість якої не підтверджена відповідачем згідно ст. 1051 ЦК України.

Таким чином, договір позики між сторонами, відповідно до положень ст.204 ЦК України є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, які встановлені договором.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальним, оплатним чи безоплатним договором, на підтвердження якого могла бути надана розписка.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

З метою забезпечення правового застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказувався факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

Судом встановлено, не спростовано матеріалами справи та представником відповідача те, що відповідно до розписки від 26.10.2021 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 борг в сумі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США. Отримані в борг кошти зобов`язався повернути до 01.01.2022(а.с.6).

Також судом було враховано, що в судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Микитюк С.М. підтвердив той факт, що ОСОБА_2 добровільно склав розписку від 26.10.2021 року, якою засвідчив, що отримав кошти та має борг, який має намір повернути, про що також свідчить його особистий підпис. Адвокат зазначив, що дану розписку відповідач написав на прохання позивача, якому потрібно відзвітуватися перед дружиною, однак це на знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи.

Дослідивши зміст розписки, суд приходить до переконання, що між сторонами укладений письмовий договір позики від 26.10.2021 року, що підтверджує не лише факт його укладення, а й факт передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, що підтверджується даною розпискою та доходить до обґрунтованого висновку про виникнення між сторонами боргового зобов`язання.

Окрім цього, стаття 545 ЦК України містить положення про підтвердження виконання зобов`язання, яке має бути здійснене шляхом видачі кредитором боржникові на вимогу останнього розписки про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Так, згідно із статтею 545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

У постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 544/174/17 (провадження № 61-21724св18), від 07 серпня 2019 року у справі № 753/22661/14 (провадження № 61-10263св19), від 11 червня 2020 року у справі № 753/20532/14-ц (провадження № 61-46033св18), від 17 лютого 2021 року у справі № 233/4822/18 (провадження № 61-20667св19), від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19), від 01 вересня 2021 року у справі № 266/5745/18 (провадження № 61-7017св21), від 29 вересня 2021 року у справі № 640/9165/19 (провадження № 61-14705св20), від 03 листопада 2021 року у справі № 705/3275/18 (провадження № 61-12851св21), від 09 грудня 2021 року у справі № 570/5689/16 (провадження № 61-258св21), від 08.06.2022 року у справі №676/205/20 (провадження №61-2206св21) викладено такі правові висновки щодо застосування статті 545 ЦК України: «у частині другій статті 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку».

Згідно з положенням статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини третьої статті 12 і статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відтак, суд виходячи з того, що наявність у ОСОБА_1 оригіналу розписки від 26.10.2021 про отримання ОСОБА_2 в борг 5 000 дол. США підтверджує факт отримання ОСОБА_2 саме у ОСОБА_1 грошових коштів та наявності між сторонами боргового зобов`язання.

Враховуючи зміст розписки,суд вважає, що твердження адвоката Микитюка С.М., що розписка від 26.10.2021 року складена на прохання позивача є надуманим, оскільки розписка містить ще й зобов`язання повернути отримані у борг кошти до 01 січня 2022 року.

Крім того, згідно ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем надано суду розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми та встановленого індексу інфляції за весь час прострочення відповідно до якого підлягає стягненню за розпискою від 26.10.2021 - 3 % річних в сумі 7375.12 грн. та 4273.13 грн. інфляційних втрат, розмір яких відповідачем не спростовано.

Станом на 05.04.2022 року 5000 доларів США еквівалентно згідно офіційних даних НБУ 146300 грн. (1 долар США = 29.26 грн.), які просить стягнути позивач.

Виходячи з наведеного суд вважає, що є всі правові підстави для задоволення позову в повному об`ємі.

На підставі ст.ст.11,526,530,545, 610,625,1046,1047,1049 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12,13,81,89, 141, 258-259, 263-265,279 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 26.10.2021 року в розмірі 5000 доларів США, що станом на 05.04.2022 року еквівалентно 146300 грн., 7375.12 грн. пені та 4273.13 грн. інфляційних втрат та 1580.00 гривень сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 24 червня 2022 року.

Суддя: А.О.Бунда