ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 597/421/22Головуючий у 1-й інстанції Васильченко В.В.
Провадження № 22-ц/817/929/22 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 597/421/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 15 вересня 2022 року (ухваленого суддею Васильченко В.В., повний текст якого складено 19 вересня 2022 року) в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликався на те, що 18 січня 2007 року він з відповідачкою зареєстрували шлюб у Товстенській селищній раді Заліщицького району, Тернопільської області. В даному шлюбі в них народилася бодн дитина - донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області 14 травня 2018 року шлюб між ОСОБА_4 до ОСОБА_3 розірвано. Дочка проживає разом із позивачем та знаходиться на повному його утриманні. ОСОБА_4 з 2010 року перебуває за межами України, добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини ОСОБА_5 не надає, її вихованням не займається.

У зв`язку з викладеним просить суд позбавити ОСОБА_4 материнських прав відносно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , у розмірі 1/4 частини від усіх доходів платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму щомісячно, до досягнення нею повноліття. Також просив судові витрати покласти на відповідачку.

Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 15 вересня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх доходів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати звернення до суду 18 травня 2022 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Позовну вимогу про позбавлення ОСОБА_4 материнських прав відносно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено без задоволення.

Попереджено ОСОБА_4 про необхідність зміни ставлення до виховання дитини. Покладено на органи опіки і піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині відмовлених позовних вимог, ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не надано належної оцінки показанням свідків щодо невиконання відповідачем материнських обов`язків відносно доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вважає, що відповідачка у подальшому не має бажання приймати участь у вихованні доньки.

У зв`язку з наведеним просить рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 15 вересня 2022 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задоволити.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі не надходив.

В судове засідання сторони не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи.

Враховуючи викладене, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Апеляційна скарга подана лише в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав, а тому в іншій частині рішення суду, колегією суддів не переглядається.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

18 січня 2007 року позивач з відповідачкою зареєстрували шлюб у Товстенській селищній раді Заліщицького району, Тернопільської області актовий запис № 01.

В даному шлюбі в них народилася дитина - дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 10 листопада 2008 року (а.с.10).

Рішенням Заліщицького районним судом Тернопільської області від 14 травня 2018 року в справі №597/396/18 розірвано шлюб між ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , зареєстрований 18 січня 2007 року Товстенською селищною радою Заліщицького району Тернопільської області актовий запис №01 (11).

Згідно довідки Товстенської селищної ради Заліщицького району Тернопільської області від 28 лютого 2022 року № 453 виданої ОСОБА_3 слідує, що він дійсно має на утриманні дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17).

Як вбачається з довідки Товстенської селищної ради Заліщицького району Тернопільської області від 31 березня 2022 року № 546, виданої ОСОБА_3 , до складу сім`ї входить ОСОБА_3 - уповноважений власник; ОСОБА_5 - дочка; ОСОБА_6 - мама (а.с.18).

Згідно довідки Товстенської селищної ради Заліщицького району, Тернопільської області від 31 березня 2022 року № 547, виданої ОСОБА_3 , вбачається, що його дочка - громадянка ОСОБА_5 , дійсно проживає, зареєстрована разом з ним за адресою АДРЕСА_1 , та знаходиться на його утриманні (а.с.19).

Згідно довідки, виданої Загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів смт.Товсте від 05 квітня 2022 року №19 слідує, що ОСОБА_7 дійсно навчається у 8-А класі даної школи і знаходиться на утриманні батька ОСОБА_3 (а.с.20).

Згідно довідки Товстенської селищної ради Заліщицького району Тернопільської області від 13 квітня 2022 року № 126 вбачається, що ОСОБА_4 дійсно не проживає по АДРЕСА_2 з 2010 року і по даний час, так як знаходиться за межами України (а.с.21).

Згідно висновку Органу опіки та піклування Товстенської селищної ради № 949 від 13 вересня 2022 року, орган опіки та піклування вважає не доцільним позбавляти батьківських прав ОСОБА_4 відносно до її малолітньої доньки ОСОБА_5 (а.с.65)

Свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та ОСОБА_10 у суді першої інстанції пояснили, що вихованням дитини займається батько.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга статті 150 СК України).

Відповідно до статей 3, 155 СК України, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли з ними не проживає. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона:

1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківський прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС в складі Верховного Суду від 14 лютого 2018 року по справі № 209/2821/15-ц.

Згідно ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_11 посилався на ухилення відповідачем ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов`язків.

Апеляційний суд зазначає, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість його виконати, але не вчиняє до цього жодних дій. Тому, жодні інші обставини, як - то ухилення матері чи батька від утримання дитини, не можуть призвести до позбавлення батьківських прав.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не доведено систематичне ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків, а також того, що незважаючи на всі заходи попередження та впливу, остання продовжує не виконувати в подальшому свої батьківські обов`язки.

При цьому систематично - це значить, що батьки неодноразово притягувалися до відповідальності (адміністративної, цивільної, громадської), але висновків не зробили.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази винної поведінки відповідача щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків.

У справі відсутні докази застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

При цьому доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що у даній справі винна поведінка відповідача щодо невиконання батьківських обов`язків підтверджуються лише показами свідків, однак такі пояснення не можуть бути безумовною підставою для задоволення даного позову.

В матеріалах справи відсутні докази, що позивач звертався:

- до державного виконавця про розрахунок розміру заборгованості, накладення всіх обмежень на боржника та штрафних санкцій;

- до органів поліції про відкриття кримінального провадження щодо ухилення ОСОБА_4 від сплати аліментів на утримання дитини;

- до служби у справах дітей щодо невиконання ОСОБА_4 батьківських обов`язків.

Таким чином, ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції, обґрунтовано врахував висновок Органу опіки та піклування Товстенської селищної ради № 949 від 13 вересня 2022 року, яким визнано за недоцільно позбавляти батьківських прав ОСОБА_4 стосовно дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доводи апелянта про те, що відповідач не надав жодних доказів належного виконання ним своїх обов`язків щодо виховання доньки, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач дійсно тривалий час не брала участі у житті доньки ОСОБА_12 , однак суд враховує, що ОСОБА_4 заперечує проти задоволення даного позову, пояснивши, що любить доньку та бажає приймати активну участь у житті дитини, її розвитку та утриманні, а тому, суд першої інстанції правильно попередив відповідача про необхідність змінити своє ставлення до виховання малолітньої дочки, поклавши на орган опіки і піклування контроль за виконанням.

Доводи апелянта на те, що поведінку відповідача можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки не встановлено, що відповідач притягувався до відповідальності, виходячи із вимог статті 184 КупАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей) та статті 167 КК України (ухилення від сплати аліментів на утримання дітей).

Колегія суддів приймає до уваги те, що відповідачка категорично заперечує проти позовної вимоги про позбавлення батьківських прав та має намір утримувати свою дитину і надалі.

З огляду на викладене відсутні правові підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 стосовно дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов частково, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 15 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 12 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді