Ярмолинецький районний суд Хмельницької області
Справа № 689/1482/22
Провадження № 2/689/281/22
РІШЕННЯ

Іменем України

07 грудня 2022 року смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області -

головуючий - суддя Соловйов А.В.

за участю секретаря судового засідання Цмикайло Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про розподіл спільно нажитого майна подружжя,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільно нажитого майна подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що з 29.04.2006 р. сторони перебували в шлюбі. Рішенням Ярмолинецького районного суду від 12.02.2019 р. шлюб між сторонами було розірвано. Під час шлюбу сторонами було набуто майно, яке є спільною сумісною власністю, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудою в АДРЕСА_1 . На даний час добровільно з відповідачем вони не можуть домовитися про розпорядження майном, що набуте ними під час шлюбу, також не можуть розділити їх спільне майно добровільно.

Позивач в судові засідання не з`явилась. Представник позивача в судових засіданнях позов підтримала. Ствердила, що спільне майно побутового призначення між сторонами було поділено добровільно. Спірний будинок сторони спочатку домовились також поділити у добровільному порядку, а згодом відповідач почав ухилятись від своїх обіцянок. У подальшому, представник позивача подала заяву, в якій позов підтримала та просила розглянути справу без її участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, відзив не надав, про час та дату судового засідання був повідомлений вчасно та належним чином.

Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, заслухавши пояснення, суд дійшов до наступного висновку.

З 29.04.2006 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 від 29.04.2006 р.. Рішенням Ярмолинецького районного суду від 12.02.2019 р. у справі №689/2342/18, шлюб між сторонами було розірвано. Рішення набрало законної сили 18.03.2019 р.

Під час шлюбу, а саме 05.03.2007 р. відповідач придбав на своє ім`я житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 що, підтверджується договором купівлі-продажу від 05.03.2007 р. посвідченого нотаріусом Ярмолинецького районного нотаріального округу Хмельницької області та зареєстровано в реєстрі №577, витягом з державного реєстру правочинів №3650664 від 05.03.2007 р.. Право власності на житловий будинок було зареєстровано лише на відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13921624 від 19.03.2007 р..

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказує, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Однак, відповідачем не надано жодних доказів на спростування презумпції, передбаченої ст. 60 СК України.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Пленум Верховного суду України № 11 від 27.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у п. 23 роз`яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч.3 ст.368), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно з законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя зокрема можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, так як придбаний під час шлюбу.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України та п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Позивачем у позовній заяві заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності, мотивоване тим, що відповідач відмовився від домовленостей щодо добровільного поділу будинку 12.04.2022 р.. Однак, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Така заява суду не подавалась, а відтак суд не вбачає підстав вирішувати питання щодо початку перебігу позовної давності, спливу цього строку чи поважності причин пропуску такого строку.

Керуючись ст. ст. 12, 76-78, 81, 133, 137, 141, 200, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Поділити спільне майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Виділити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) у приватну власність Ѕ частини житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями, який знаходиться по АДРЕСА_1 .

Виділити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) у приватну власність Ѕ частини житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями, який знаходиться по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), судовий збір в сумі 992,40 грн..

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.В. Соловйов