справа № 363/3557/16-ц головуючий у суді І інстанції Рудюк О.Д.
провадження № 22-ц/824/9225/2022 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Жванко О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Кобук Романом Артуровичем, на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 07 лютого 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, Управління Держгеокадастру у Вишгородському районі Київської області, ОСОБА_1 про визнання недійсними, скасування рішень та зобов`язання вчинення певних дій та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, Управління Держгеокадастру у Вишгородському районі Київської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про визнання права власності, усунення перешкод в реалізації права власності, визнання недійсним рішення сільської ради, державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 05.07.2011 року ОСОБА_3 на підставі рішення Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області № 230/22 від 04.12.2009 року отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 946959, площею 0,1546 га розташована в с. Ясногородка Вишгородського району Київської області, кадастровий номер :21:085:0156, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. 31.03.2016 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки відчужив вказану земельну ділянку ОСОБА_4 . В свою чергу, ОСОБА_4 19.04.2016 року уклала договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки з ОСОБА_5 , яка на даний час є її власником. Однак, придбавши земельну ділянку, позивачка не може розпочати користування нею, оскільки було з`ясовано, що межі земельної ділянки фактично знаходяться у місці, що не відповідає даним, зазначеним в акті. Відповідачка ОСОБА_1 зазначила, що вказана земельна ділянка належить їй, на підставі свідоцтва про право власності серії та номер НОМЕР_1 від 08.10.2013 року. У зв`язку з цим, позивачка змушена звернутися до суду для захисту свого права власності на вказану земельну ділянку та просить суд визнати недійсним рішення Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області № 155-25-VI від 19 липня 2013 року в частині передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1600 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) АДРЕСА_1 ; визнати недійсним свідоцтво про право власності номер НОМЕР_2 від 08.10.2013 року ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1600 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) АДРЕСА_1 , кадастровий номер :21:085:0207; орган державної реєстрації - реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції Київської області; скасувати рішення державного реєстратора Вишгородського районного управління юстиції Київської області Овсієнко Людмили Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 6519157 від 08.10.2013 року щодо реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1600 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) АДРЕСА_1 , кадастровий номер :21:085:0207; номер запису про право власності: 2770499; скасувати та вилучити запис з Державного земельного кадастру про реєстрацію земельної ділянки площею 0,1600 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) АДРЕСА_1 , кадастровий номер :21:085:0207; зобов`язати Вишгородську районну державну адміністрацію внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, кадастровий номер :21:085:0207; зобов`язати управління Держгеокадастру у Вишгородському районі Київської області виправити помилку у відомостях про земельну ділянку шляхом приведення її меж у відповідність до каталогу координат поворотних точок меж об`єктів кадастру, наявного у технічній документації із землеустрою щодо виготовлення Державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3

23 січня 2017 року ОСОБА_1 , звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання права власності, усунення перешкод в реалізації права власності, визнання недійсним рішення сільської ради, державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки, кадастровий номер :21:085:0207, що розташована в АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 08.10.2013 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.10.2013 року № 10456508. Стверджує, що реєстрація права власності на земельну ділянку первинного власника ОСОБА_3 була здійснена на підставі сфальсифікованих документів, а саме земельна ділянка, кадастровий номер :21:085:0156 є неіснуючою. Вважає, що позивач за первісним позовом, будучи власником неіснуючої земельної ділянки має намір заволодіти її майном, а тому просить суд визнати її право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :21:085:0207; зобов`язати ОСОБА_5 не чинити перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання земельною ділянкою, визнати недійсним рішення Ясногородської сільської ради № 230 від 04.12.2009 року щодо надання земельної ділянки площею 0,1546 га по АДРЕСА_2 у приватну власність ОСОБА_3 ; визнати недійсним Державний акт серії ЯЛ № 946959 від 05.07.2011 року на право власності ОСОБА_3 та скасувати його державну реєстрацію права власності; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер :21:085:0156 від 31.03.2016 року № 562 та від 19.04.2016 року № 73, скасувати записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності на земельну ділянку та вилучити дані з Державного земельного кадастру.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 07 лютого 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним рішення Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області № 155-25-VI від 19 липня 2013 року в частині передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1600 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним свідоцтво про право власності номер НОМЕР_2 від 08.10.2013 року ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1600 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) АДРЕСА_1 , кадастровий номер :21:085:0207; орган державної реєстрації - реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції Київської області.

Скасовано рішення державного реєстратора Вишгородського районного управління юстиції Київської області Овсієнко Людмили Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 6519157 від 08.10.2013 року щодо реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1600 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) АДРЕСА_1 , кадастровий номер :21:085:0207; номер запису про право власності: 2770499.

Скасовано та вилучено запис з Державного земельного кадастру про реєстрацію земельної ділянки площею 0,1600 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) АДРЕСА_1 , кадастровий номер :21:085:0207.

В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , через представника - адвоката Кобука Романа Артуровича, направила апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції.

У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 повністю та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_1 .

При цьому, зазначає, що для приватизації земельної ділянки, яка перебуває у користуванні громадян, вони лише повинні підтвердити факт користування ділянкою та її розмір. Такими документами можуть бути, зокрема, документи, що підтверджують право власності громадянина на будинок, що розташований на відповідній земельній ділянці, чим, на думку апелянта, неправомірно скористався ОСОБА_3 . Наголошує, що лише після вчинення визначеного нормами закону порядку надавання земельних ділянок у власність сільська рада могла прийняти рішення про передачу земельної ділянки. Апелянт вважає, що позивач за зустрічним позовом в повній мірі виконала вимоги чинного законодавства щодо порядку отримання земельних ділянок, в межах норм безоплатної приватизації та набула право власності на земельну ділянку і таке право власності є непорушним. Поряд з цим звертає увагу апеляційного суду на те, що ОСОБА_3 не міг приватизувати спірну земельну ділянку, як таку, що перебувала в його користуванні, оскільки користувачами цієї земельної ділянки були інші особи. Апелянт вважає, що ОСОБА_3 для отримання земельної ділянки надав до Ясногородської сільської ради сфальсифіковані документи.

Окрім того, апелянт наголошує, що нею ставились під сумнів копії технічної документації із землеустрою, у зв`язку з чим вона просила суд першої інстанції витребувати належним чином завірені копії вказаних документів та їх оригінали для дослідження судом. Зазначає, що таке клопотання було проігноровано судом першої інстанції, а відтак, вказані документи, які апелянт вважає неналежними, помилково було покладено в основу оскаржуваного рішення суду. Поряд з цим звертає увагу суду апеляційної інстанції, що інформація, яка міститься у таких доказах була повністю спростована іншими доказами, які містяться в матеріалах справи. Наголошує, що порядок відведення земельної ділянки ОСОБА_3 було порушено. Вважає, що вказане свідчить про передчасність та незаконність рішення суду першої інстанції.

На думку апелянта, враховуючи незаконність набуття та реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за громадянином ОСОБА_3 , і як наслідок, незаконність подальшого переходу права власності на земельну ділянку до ОСОБА_5 , у останньої відсутні порушені права, які підлягають захисту судом, що є підставою для відмови в задоволенні первісного позову.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 серпня 2022 року відкрито апеляційне в справі та встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

23 серпня 2022 року на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_2 , направлений представником - адвокатом Буренок Ганною Миколаївною засобами поштового зв`язку 22 серпня 2022 року, на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

У вказаному відзиві позивач за первісним позовом просила рішення Вишгородського районного суду районного суду Київської області від 07 лютого 2022 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

При цьому позивач зазначає, що з метою повного та всебічного встановлення фактичних обставин справи судом за клопотанням сторони було призначено земельно-технічну експертизу. Також зазначає, що вході підготовчого засідання були задоволені численні клопотання сторін, зокрема і сторони ОСОБА_1 про витребування нових (додаткових) доказів, які в подальшому були долучені до матеріалів справи.

Також вказує, що ОСОБА_3 набув права власності на земельну ділянку шляхом приватизації земельної ділянки, яка перебувала у нього в користуванні (п. «а» ч. 3 ст. 116, ч. 1 ст. 118 Земельного кодексу України). Наголошує, що приватизація здійснювалась за рішенням органів місцевого самоврядування на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджували розмір земельної ділянки, яка вже перебуває в користуванні. А відтак, вважає, що упродовж 2009-2011 років ОСОБА_6 була реалізована вся передбачена законодавством України процедура приватизації земельної ділянки.

Водночас сторона позивача наголошує, що предметом доказування в даній справі не може бути визначення «більш законного» власника земельної ділянки з подальшим судовим захистом саме його права власності. Натомість, вказує, що на момент прийняття Ясногородською сільською радою рішення про надання земельної ділянки ОСОБА_1 і на час її державної реєстрації, ця земельна ділянка перебувала у власності іншої особи - ОСОБА_3 , а, отже, не могла бути виділена у власність ОСОБА_1 на законних підставах.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що перелічені в апеляційній скарзі доводи щодо порушень і фальсифікацій при приватизації земельної ділянки ОСОБА_3 були предметом дослідження під час судового розгляду і були оцінені судом відповідно до статті 89 ЦПК України. Також вказує, що ОСОБА_7 , як суміжний з ОСОБА_3 на момент приватизації землекористувач, не заявила про свої порушені права на успадковану земельну ділянку. Жоден інший землекористувач чи землевласник не заявив про порушення його земельних прав при приватизації ОСОБА_3 земельної ділянки і не оспорив її.

Позивач вказує, що процедура приватизації ОСОБА_3 земельної ділянки не передбачала виготовлення проекту відведення земельної ділянки. Зазначає, що документом, що підтверджує розмір земельної ділянки, яка перебувала у користуванні ОСОБА_3 є довідка сільради № 69 від 10 березня 2010 року. Звертає увагу суду на те, що витяг із Земельно-шнурової книги підтвердив розмір і наявність у користуванні ОСОБА_3 земельної ділянки. Вважає, що наявність чи відсутність технічного паспорту не мала правового значення для реалізації громадянином права на приватизацію земельної ділянки, яка є у нього в користуванні.

Щодо доводів апелянта про непосвідчення позивачем копій доказів наголошує, що сторона ОСОБА_8 не могла і не повинна була завіряти копії документів, оскільки оригінал документів у неї не знаходився і не повинен був знаходитись. При цьому вважає, що твердження сторони ОСОБА_1 , що судом були проігноровані її клопотання про витребування доказів є безпідставними і не підтверджені матеріалами судового розгляду. Клопотання про витребування оригіналу Технічної документації стороною не заявлялось.

У судовому засіданні представник апелянта просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні первісного позову повністю та задовольнити зустрічний позов.

Представник позивача за первісним позовом просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи шляхом направлення телефонограм на мобільний номер телефону та повідомлення на електронну пошту, зазначені сторонами та їх представниками в матеріалах справи, як засоби для зв`язку та повідомлення, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.07.2011 року ОСОБА_3 на підставі рішення Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області № 230/22 від 04.12.2009 року отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 946959, площею 0,1546 га, що розташована в с. Ясногородка Вишгородського району Київської області, кадастровий номер :21:085:0156, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

31.03.2016 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки відчужив вказану земельну ділянку ОСОБА_4 . В свою чергу, ОСОБА_4 19.04.2016 року уклала договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки з ОСОБА_5 ( ОСОБА_9 ), яка на даний час є її власником (а.с. 9-14 т. 1). Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :21:085:0156, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_8 19.04.2016 року № 14296726 (а.с.13 т. 1).

Підставою для видачі ОСОБА_3 . Державного акту на право власності на земельну ділянку було рішення Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області № 230/22 від 04.12.2009 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», згідно додатку (а.с. 156 т. 1).

Як вбачається з п. 9 додатку цього рішення під № 9 міститься прізвище ОСОБА_3 , адреса земельної ділянки, АДРЕСА_2 , та площа - 0,20 га для обслуговування житлового будинку (а.с. 157 т. 1).

Позивачу ОСОБА_8 стало відомо, що відповідно до координат поворотних точок земельної ділянки, відповідно до технічної документації земельної ділянки, що надавалася ОСОБА_3 не співпадає з координатами зазначеної земельної ділянки, внесеними до Державного земельного кадастру.

Крім того, рішенням Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області № 155-25-VI від 19.07.2013 року передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1600 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) АДРЕСА_1 .

08.10.2013 року державним реєстратором Вишгородського районного управління юстиції Київської області Овсієнко Л.М. прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 65 (з відкриттям розділу), індексний номер 6519157 від 08.10.2013 року щодо реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1600 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) АДРЕСА_1 , кадастровий номер :21:085:0207; номер запису про право власності: 2770499.

08.10.2013 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності номер НОМЕР_2 на земельну ділянку площею 0,1600 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) АДРЕСА_1 , кадастровий номер :21:085:0207; орган державної реєстрації - реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції Київської області (а.с. 74-75 т. 1).

Згідно висновку експерта за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 23.05.2018 року № 21/20-17-18 вбачається, що

- фактичне розміщення, розмір та конфігурація меж земельної ділянки кадастровий номер :21:085:0156 відповідає Державному акту на право власності на земельну ділянку від 05.07.2011 року виданого на ім`я ОСОБА_3 , площа 0,1546 га та землевпорядній документації із землеустрою до нього, виготовленої ТОВ «ЗемЮРКонсалтинг» у 2010 році щодо її розташування на АДРЕСА_2 . Фактичне розміщення земельної ділянки кадастровий номер :21:085:0156, яка має бути розташована у АДРЕСА_3 не відповідає базі даних Державного земельного кадастру України, так як вона розміщується за базою даних Державного земельного кадастру України у 84 кварталі по АДРЕСА_4 . Розмір та конфігурація меж земельної ділянки відповідає за базою даних Державного земельного кадастру України відповідає державному акту на право власності на земельну ділянку та землевпорядної документації із землеустрою до нього щодо її розташування на АДРЕСА_2 ;

- фактичне розміщення, розмір та конфігурація меж земельної ділянки кадастровий номер :21:085:0207 відповідає даним землевпорядної документації, розробленої ТОВ «Центр геодезії та кадастру» у 2013 році та базі даних Державного земельного кадастру України та має бути на АДРЕСА_2 ;

- зміст кадастрового номеру :21:085:0156, не відповідає інформації про розміщення ділянки даним Державного земельного кадастру України, має бути розміщена у кварталі 85, а фактично вона розміщена у кварталі 84;

- зміст кадастрового номеру :21:085:0207 відповідає інформації про розміщення ділянки даним Державного земельного кадастру України (а.с. 1-47 т. 2).

Судом встановлено, що на одну й ту ж саму земельну ділянку, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру у різний час під різними кадастровими номерами, - видано два правовстановлюючих документа на право власності на земельну ділянку - ОСОБА_3 в 2009 році, а ОСОБА_1 в 2013 році та фактично вони повністю накладаються одна на одну.

Частково задовольняючи первісний позов та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що станом на час виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд для ОСОБА_1 земельна ділянка з кадастровим номером :21:085:0156, площею 0,1546 га уже належала ОСОБА_3 , а отже не могла бути виділена у власність ОСОБА_1 на законних підставах. Відтак, ОСОБА_1 , маючи правовстановлюючий документ на земельну ділянку з кадастровим номером :21:085:0207, не є належним власником земельної ділянки та не може володіти, користуватись та розпоряджатись нею. Суд першої інстанції вважав, що права позивача ОСОБА_8 порушені та підлягають захисту.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України (чинної на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно статті 118 ЗК України, порядок безоплатної приватизації земельних ділянок включає в себе такі стадії:

- подання заяви зацікавленою особою у приватизації земельної ділянки до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування;

- розгляд клопотання відповідним органом про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на відведення земельної ділянки; погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, який здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин;

- прийняття рішення відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою земельної ділянки та передача її у власність.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина статті 21 ЦК України).

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Стаття 393 ЦК України вказує про те, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Умовами статті 126 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

До 01 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передавалися у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснювалась з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснювалась у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

З 01 січня 2013 року у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються, а право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 05.07.2011 року ОСОБА_3 на підставі рішення Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області № 230/22 від 04.12.2009 року отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 946959, площею 0,1546 га розташована в с. Ясногородка Вишгородського району Київської області, кадастровий номер :21:085:0156, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

08.10.2013 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності номер НОМЕР_2 на земельну ділянку площею 0,1600 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) АДРЕСА_1 , кадастровий номер :21:085:0207; орган державної реєстрації - реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції Київської області (а.с. 74-75 т. 1).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи первісні позовні вимоги, вірно виходив з наявності факту порушення права власності ОСОБА_2 , оскільки земельна ділянка, відчужена на її користь на підставі договору купівлі-продажу 19 квітня 2016 року, була передана у власність ОСОБА_3 на підставі рішення Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області № 230/22 від 04 грудня 2009 року раніше (05.07.2011 року), ніж отримана у власність відповідачем ОСОБА_1 на підставі рішення Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області № 155-25-VI від 19 липня 2013 року (08.10.2013 року).

Крім того, в оцінці спірних правовідносин апеляційний суд виходить з того, що ОСОБА_3 , отримавши відповідне рішення уповноваженого органу державної влади про передачу у власність земельної ділянки, мав усі підстави розраховувати на законний перебіг подій, що є правомірним очікуванням щодо оформлення наданої йому у власність землі (одержання державного акта на право власності на землю, пізніше реєстрацію права власності та вільне володіння, користування й розпорядження земельною ділянкою).

У справі «Пайн Велі Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії» Європейський суд з прав людини постановив, що статтю 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та свобод людини (далі - Конвенція) можна застосовувати для захисту «правомірних очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. «Правомірні очікування» виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати таке рішення дійсним та розраховувати на певний стан речей.

Суд першої інстанції при розгляді справи врахував, що, отримавши право на отримання у власність земельної ділянки, ОСОБА_3 мав правомірні очікування щодо вільного володіння, користування та розпорядження спірною земельною ділянкою, оскільки ним було дотримано процедуру, яка передує одержанню правовстановлюючих документів на землю та оформлення права власності на земельну ділянку.

Та обставина, що фактичне розміщення земельної ділянки кадастровий номер :21:085:0156, яка має бути розташована у АДРЕСА_3 не відповідає базі даних Державного земельного кадастру України, оскільки вона розміщується за базою даних Державного земельного кадастру України у 84 кварталі по АДРЕСА_4 , свідчить про порушення права власності позивачки на передану їй за договором купівлі-продажу у власність земельну ділянку та обмеження її у праві власності.

Посилання апелянта на те, що позивач за зустрічним позовом в повній мірі виконала вимоги чинного законодавства щодо порядку отримання земельних ділянок, в межах норм безоплатної приватизації та набула право власності на земельну ділянку і таке право власності є непорушним, апеляційний суд відхиляє, зважаючи на таке.

Підставою для визнання судом першої інстанції недійсним рішення Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області № 155-25-VI від 19 липня 2013 року в частині передачі у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, було не порушення ОСОБА_1 вимог чинного законодавства щодо порядку отримання земельних ділянок, в межах норм безоплатної приватизації, а те, що спірна земельна ділянка не могла бути виділена у власність ОСОБА_1 оскільки станом на 19 липня 2013 року вже належала ОСОБА_3 .

А відтак, передача у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки суперечить статті 116 Земельного кодексу України, оскільки така земельна ділянка станом на 19 липня 2013 не належала до земель державної або комунальної власності.

Зважаючи на заявлені ОСОБА_1 зустрічні позовні вимоги, єдиною правовою підставою для скасування рішення Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області № 230/22 від 04.12.2009 року в частині надання ОСОБА_3 земельної ділянки є встановлення порушення такого порядку чи процедури.

Так, відповідно до чинного на час прийняття рішення Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області № 230/22 від 04.12.2009 року п. а частини 3 статті 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Апелянт вважає, що набуття права власності на земельну ділянку ОСОБА_3 було здійснено на підставі сфальсифікованих документів.

Однак апеляційний суд критично оцінює даний довід апелянта, як такий, що спростовується копіями повних текстів рішення сільської ради про надання земельної ділянки ОСОБА_3 від 04.12.2009 року, наданих суду, як самою сільською радою, так і архівом Вишгородської районної адміністрації. Крім того, Державний акт про право власності на земельну ділянку містить печатку Ясногородської сільської ради, а також підпис начальника Управління Держкомзему Матвійчука О.В. та відповідно печатку Управління. Оригінал технічної документації був переданий до Фонду документації із землеустрою і згідно листа Управління № 34-1010-0.2-1978/2-16 від 17.06.2016 і є в наявності. Поряд з цим, щодо розміру спірної земельної ділянки, апеляційний суд також зазначає, що згідно копії витягу із рішення Ясногородської сільської ради Вишгородського району ОСОБА_3 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_5 , 1546 га. (т.1, а.с.18).

А відтак, доводи щодо фальсифікації документів апеляційний суд оцінює як припущення, що не підтверджені належними доказами.

Також апеляційний суд відхиляє посилання позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 , що ОСОБА_3 ніколи не був користувачем спірної земельної ділянки, оскільки такі заперечення спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги колегією суддів також розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на розсуд апелянтів, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.

Щодо висновків суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні первісних позовних вимог, то в цій частині доводи апеляційної скарги відсутні, а відтак апеляційний суд їм оцінку не надає.

Ухвалюючи рішення, колегія суддів, крім іншого, приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення первісних позовних вимог і відмову у задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Кобук Романом Артуровичем, - залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 07 лютого 2022 року - залишити без змін.

Дію рішення Вишгородського районного суду Київської області від 07 лютого 2022 року - поновити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова