Справа № 464/7211/21
пр.№ 2/464/79/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.06.2022 Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого - судді Горбань О.Ю.,

секретар судових засідань Цуняк А.М.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Львова в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Актив" про застосування наслідків недійсності попереднього договору купівлі-продажу, стягнення коштів як частку у спільній сумісній власності подружжя,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Актив" про застосування наслідків недійсності попереднього договору купівлі-продажу, про стягнення коштів як частку у спільній сумісній власності подружжя.

Обґрунтовує позов тим, що з 03 серпня 2012 року вона знаходиться відповідачем ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітню дитину - ОСОБА_5 . 05 січня 2021 року з її відома чоловік ОСОБА_4 підписав з ТзОВ «КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ «АКТИВ» попередній договір купівлі-продажу квартири. За умовами оспорюваного договору сторони зобов`язуються у термін до 30 вересня 2021 року укласти Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Вказує, що попередній договір підписаний в простій письмовій формі, нотаріально не посвідчений. Після підписання Попереднього договору відповідач ОСОБА_4 перерахував на рахунок відповідача ТзОВ «КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ «АКТИВ» їхні спільні кошти у загальному розмірі 1536016,17 грн. Вважає, що попередній договір купівлі-продажу, укладений між її чоловіком та відповідачем-2, є нікчемним оскільки такий є нотаріально не посвідчений, а перераховані кошти, які є спільною сумісною власністю подружжя підлягають поверненню. Просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - попереднього договору купівлі-продажу, і стягнути із відповідача-2 на її користь половину від загального розміру сплаченої суми, а саме 768 008,08 грн. як частку у спільній сумісній власності подружжя.

Ухвалою від 18.10.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

22.11.2021 на адресу суду від відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, в якій заперечив позовні вимоги, оскільки підстав для застосування наслідків недійсності попереднього договору немає, спору щодо поділу майна немає. Ствердив, що пропонував домовитися з позивачем щодо компенсації частини вартості квартири, однак домовитись в позасудовому порядку не зміг. Вказує на те, що гроші на придбання квартири він позичив, а позивачем жодних коштів на придбання житла не надавалось.

22.11.2021 від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, оскільки з банківських виписок вбачається, що відповідач-2 отримав від відповідача-1 на 3059,01 грн. більше, тому просить стягнути з ТзОВ «КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ «АКТИВ» кошти в розмірі 769537 грн. 59 коп. як частку у спільній сумісній власності подружжя.

29.11.2021 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій заперечила проти викладеного у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що відповідач ОСОБА_4 вводить суд оману своїми висловлюваннями про те, що позивач не намагалась вирішити спірне питання у прийнятний для обох сторін спосіб. Позивач не заперечувала щодо надання згоди на укладення договору купівлі-продажу квартири.

Від представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 поступила заява про відкликання відзиву, складеного 19.11.2021, подано інший відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивачем не надано суду жодних доказів, що саме спільні кошти сплачені за квартиру, а надані декларації позивача про доходи лише свідчать про отримання нею таких коштів і не вказують, що ці кошти спрямовані на придбання квартири, використовувались у сімейному бюджеті. Просить в позові відмовити.

Від представника позивача надійшла відповідь на новий відзив, в якому зазначає, що позивач надавала кошти на придбання квартири, однак відповідач ОСОБА_4 відмовляється набути у власність квартиру у рівних частках. Просить позов задоволити.

Ухвалою суду від 12.04.2022 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

12.05.2022 від представника відповідача-1 надійшли письмові пояснення, в яких зазначає, що зі змісту позовної заяви не вбачається жодної вимоги позивача до відповідача-1, а є лише вимога до відповідача-2 про перерахування позивачу коштів, які вона не сплачувала і які не визнано спільними сумісними коштами подружжя.

06.06.2022 від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких вказує на те, що половина коштів, які сплачені на виконання попереднього договору купівлі-продажу квартири від 05.01.2021, який вважає нікчемним, належать позивачу ОСОБА_3 . Вважає, що ці кошти без достатньої правової підстави перебувають у відповідача-2 і вона позбавлена можливості ними користуватися та розпоряджатися, тобто порушено її права, а тому в розумінні ст.1212 Цивільного кодексу України вказані кошти підлягають стягненню з відповідача-2 в її користь.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Чупа І.Я. заявлені збільшені позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити.

Представник відповідача - адвокат Власюк К.П. в судовому засіданні позов не визнала, просить відмовити в повному обсязі з мотивів, наведених у відзиві.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Актив" в судове засідання не з`явився, правом на подання відзиву не скористався. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаних відповідачів згідно ст. 223 ЦПК України.

Заслухавши вступні слова учасників справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що 05 січня 2021 року між відповідачами ТзОВ «КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ «АКТИВ» та ОСОБА_4 укладено попередній договір купівлі-продажу квартири. За умовами оспорюваного договору сторони зобов`язуються у термін до 30 вересня 2021 року укласти Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Договір укладено за згодою позивача, факт отримання коштів товариством підтверджується виписками з особового рахунку(а.с.82-84)

Відповідно до ст. 220 ЦПК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК Україн договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Пленум Верховного Суду України в пункті 13 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

На необхідності дотримання вищевказаних положень цивільного законодавства наголошував також Верховний Суд у постанові від 16 лютого 2021 року по справі № 2-4570/07.

Згідно ч. 1 ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Матеріалами справи встановлено, що сторони попереднього договору (відповідачі по справі) обумовили, що право власності на об`єкт продажу за основним договором купівлі-продажу перейде від продавця до покупця після проведення покупцем повного розрахунку з продавцем за об`єкт продажу, укладення та нотаріального посвідчення основного договору купівлі-продажу в момент державної реєстрації права власності покупця на об`єкт продажу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у встановленому законом порядку. При цьому, позивач була обізнана і дала згоду на придбання цього об`єкту. Передача об`єкта відбуватиметься на підставі акта приймання-передачі об`єкта продажу. Доказів, що будинок вцілому прийнятий в експлуатацію, відповідає будівельним нормам суду не надано.

Отже, враховуючи, що попередній договір купівлі-продажу з попередньою передачею платежів, укладений між ТзОВ «КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ «АКТИВ» та ОСОБА_4 укладався з метою подальшого укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, він в силу статей 635, 657 ЦК України підлягав нотаріальному посвідченню, тоді як фактично укладений у простій письмовій формі, тобто без дотримання форми договору, що відповідно до положень ст. 220 ЦК України свідчить про його нікчемність в цій частині.

Під час судового розгляду справи не встановлено обставин, які б беззастережно свідчили про те, що сторонами Попереднього договору купівлі-продажу вживались будь-які заходи, спрямовані на його виконання, жодних документів з цього приводу суду не надано. Лише в ході судового розгляду представником відповідача ОСОБА_4 озвучено про проживання відповідача у квартирі АДРЕСА_1 новозбудованого будинку, що вказує на достовірністьта реальність попереднього договору, намагання вжити дії, спрямовані на його реалізацію. Також суд враховує, що жодного доказу про фактичну передачу відповідачу квартири у користування суду не надано.

Встановлено, що відповідач-2 ТзОВ «Компанія з управління активами «Актив» продав відповідачу ОСОБА_4 квартиру, отримав від останнього грошові кошти згідно попереднього договору.

З`ясовано, що позивач і відповідач ОСОБА_4 на час розгляду даної справи знаходяться у зареєстрованому шлюбі, у встановленому законом порядку основний договір не посвідчений, оскільки позивач (один із подружжя) не надала заяву згоду на укладення основного договору.

Набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, тобто, ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Наведене узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду 04 серпня 2021 року у справі № 553/2152/19.

Отже, зазначені обставини однозначно свідчать, що майнові права на квартиру АДРЕСА_1 придбавались в інтересах сім`ї ОСОБА_7 .

При цьому, судом встановлено, що позивач очевидно може бути власницею саме 1/2 об`єкта Попереднього договору купівлі-продажу, яким визначено зобов`язання продавця продати вказане нерухоме майно в термін до 30.09.2021, проте така реалізація не відбулась за відсутності письмової згоди позивача. Разом з тим, жодних вимог до відповідача ОСОБА_4 позивачем не заявлено.

Аналіз наведених норм права та фактичних обставин справи свідчить про те, що все майно може бути спільним майном подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та підлягає поділу між ними в натурі.

Отже, в даній справі між подружжям виник спір з приводу в порядку поділу спільного сумісного майна виділення в натурі 1/ 2 частини коштів, сплачених під час перебування у шлюбі за квартиру АДРЕСА_1 .

Доводи відповідача про те, що він позичив кошти на придбання квартири і такі не є спільною сумісною власністю подружжя не заслуговують на увагу суду, презумпція спільності майна, надбаного у шлюбі не спростована відповідачем ОСОБА_4 .

На переконання суду, позивач обрала неналежний спосіб захисту, оскільки, звертаючись до суду за захистом свого права просить застосувати наслідки недійсності нікчемного попереднього договору і стягнути на свою користь з продавця ТзОВ «КУА «АКТИВ» частину коштів від сплаченої суми, яка є спільною сумісною власністю подружжя. При цьому, позивач не порушує питання і не заявляє жодних вимог до відповідача ОСОБА_4 про визнання чи поділ майна подружжя на об`єкт будівельних матеріалів та конструктивних елементів, використаних в процесі будівництва об`єкта незавершеного будівництва, не порушує питання про визнання за нею права власності на 1/2 частку цієї квартири в порядку її поділу.

Відповідно до ст. ст. 77, 78, 81 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених статтею 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з частинами першою - третьою, шостою статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Враховуючи, що позивач, не будучи стороною попереднього договору, не довела належними доказами які саме права її порушені при укладенні оскаржуваного договору, тоді як звернення з даним позовом про застосування наслідків недійсності нікчемного попереднього договору із застосуванням наслідків реституції у спосіб стягнення з товариства на свою користь коштів як частки спільного сумісного майна подружжя без вирішення інших питань, пов0'язаних з наслідками визнання недійсності нікчемного правочину для відповідачів суд розцінює як неналежний спосіб захисту права позивача. Також суд зауважує, що відсутні переконливі докази про прийняття квартири у новозбудованому будинку (без номера) в експлуатацію у встановленому законом порядку. Тому суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Оскільки, позивачеві у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати пов`язані з розглядом справи не підлягають стягненню з відповідачів.

На підставі ст.22, 23, ЦК України, керуючись ст. 12, 13, 81-82, 89, 141, 223, 247, 263-265 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Актив" про застосування наслідків недійсності попереднього договору купівлі-продажу та стягнення коштів як частку у спільній сумісній власності подружжя - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_3 , проживає: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач 1: ОСОБА_4 , проживає: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_2 .

Відповідач 2: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Актив», місцезнаходження: м.Львів, вул.Монастирського, 2А. .

Повний текст рішення складено 20.06.2022.

Суддя О.Ю.Горбань