ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №522/17170/15-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/813/1082/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів-Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря -Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Абухіна Р.Д.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви, зустрічної позовної заяви та рух справи

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі- ПАТ «ВіЕйБі Банк»), правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 28 серпня 2008 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №1631/08ф, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 221 187,93 доларів США під 17 % річних з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 28 серпня 2018 року. В той же день (28 серпня 2008 року) у забезпечення виконання зобов`язань боржника за вказаним договором банк уклав з ОСОБА_2 договір поруки, яким встановлена солідарна відповідальність боржника та поручителя. У зв`язку з невиконанням належним чином своїх обов`язків по договору, у ОСОБА_1 виникла заборгованість станом на 26 червня 2015 року у розмірі 167 398,83 доларів США та 171 914,72 грн., що становить разом 3 758 178,87 грн., яка складається з:

- заборгованості за кредитом у розмірі 138 116,79 доларів США;

- відсотків за користування кредитом у розмірі 29 282,04 доларів США;

-комісії за РО 1,35 грн.;

- неустойки за несвоєчасне погашення кредиту 171 913,57 грн.

На підставі наведеного, позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у сумі 3 758 178,87 грн. (т.1 а.с.1-2).

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 05 листопада 2015 року позовні вимоги задоволені. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором №1631/08ф від 28 серпня 2008 року в розмірі 3 758 178,15грн. (т.1 а.с.52-55).

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 28 листопада 2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 05 листопада 2015 року скасовано, справа призначена до розгляду в загальному порядку(т.1 а.с.133-134).

У жовтні 2018 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшла зустрічна позовна заява до ПАТ «ВіЕйБі Банк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним. Зустрічний позов обґрунтований тим, що банком порушені приписи Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначав, що кредитний договір містить несправедливі умови про валюту кредиту, до умов договору включені несправедливі умови, невірне зазначення в кредитному договорі детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, із зазначенням процентної ставки та порядку обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; здійснення банком нечесної підприємницької практики, що полягає у включенні до умов про ціну договору умови про сплату фактично скритих процентів за послуги, які банк надає в своїх інтересах (т.2 а.с. 97-105).

Зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 12 квітня 2019 року в позові ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним кредитний договір №1631/08ф від 28 серпня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (т.2 а.с.172-178).

Судове рішення мотивовано тим, що умови кредитного договору №1631/08ф від 28 серпня 2008 року в частині суми кредиту, валюти кредиту та предмету є несправедливими, та такими, що містять приховані відсотки, призводять до істотного дисбалансу між правами та обов`язками сторін договору, у зв`язку з чим дійшов висновку про визнання недійсним кредитного договору. В зв`язку з визнанням договору недійсним, суд повважав, що позовні вимоги банку зі стягнення боргу за таким недійсним договором не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Матвійчука О.Ю., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову банку у повному обсязі та відмову у задоволенні зустрічного позову (т.2 а.с.182-187).

Скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваного судового рішення не враховано, що:

- відповідач ОСОБА_1 не заперечував проти фактів отримання коштів у кредит та підписання кредитного договору. ОСОБА_1 користувався кредитними коштами до 29 квітня 2014 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами;

-сторони фактично вчинили дії, які характеризують ознаки укладення вищевказаних оспорюваних правочинів;

- застосування ст.ст.11,18,19 Закону України «Про захист прав споживачів» до виниклих правовідносин є незаконним;

- положення ст.ст.215, 216, 236 ЦК України судом не вірно застосовані;

- питання про застосування наслідків недійсності правочину (реституції) залишились поза судової уваги;

- висновок судового експерта №126 від 06 серпня 2018 року не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів;

-позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, що виникла за період з 29 квітня 2014 року по 26 червня 2015 року. При цьому, з розрахунку заборгованості вбачається, що останню оплату по тілу кредиту проведено 28 березня 2014 року у розмірі 1 797,88 доларів США та по відсоткам 1 982,12 доларів США, тобто напередодні початку запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «ВіЕйБіБанк»;

-всього за період взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, починаючи з 28 серпня 2008 року по 29 квітня 2014 року ОСОБА_1 було сплачено: 70 958, 14 доларів США за тілом кредиту та 141 543,60 доларів США відсотків за користування кредитом;

- заборгованість відповідача обґрунтована повністю та доведена у відповідності до приписів ст.ст.76_83 ЦПК України. Зокрема, касові операції відображено у виписках по рахунку клієнта, які є належним доказом у справі.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02 липня 2020 року замінено сторону у справі, а саме: позивача ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на позивача ТОВ «Вердикт Капітал» у зв`язку з укладенням 28 листопада 2019 року між вказаними сторонами договору про відступлення прав вимоги за оскарженим кредитним договором (т.3 а.с.56-57).

У письмових поясненнях ТОВ «Вердикт Капітал» підтримало апеляційну скаргу та зазначило, що оспорюваний кредитний договір укладений в належній формі, дієздатними і правоздатними сторонами, відповідно до їх волевиявлення та спрямований на реальне настання правових наслідків. Сторонами узгоджено всі істотні умови кредитного договору. У п.2.9.3 договору встановлено, що підписанням цього договору, позичальник стверджує, що він попереджений про можливі коливання курсів валют відносно національної валюти та погоджується нести валютні курсові ризики. При цьому, ОСОБА_1 не був обмежений у праві укласти кредитний договір в національній валюті. Суд першої інстанції, належним чином не ознайомившись з висновком експерта, в рішенні дійшов помилкового висновку щодо завищення Банком відсоткової ставки з 17 % до 21 % без згоди позичальника. Не враховано, що експерт досліджував не розмір відсоткової ставки за кредитом, а відповідність розрахунку заборгованості відсотковій ставці, зазначеній у кредитному договорі. Правильність чи неправильність розрахунку заборгованості за кредитним договором не може бути підставою для недійсності кредитного договору. Суд не оцінював жодного іншого доказу, окрім висновку експерта, якому надав перевагу та не врахував заперечень іншої сторони на нього. Кваліфікація судом дій банку як порушення ч.1 ст.18, п.3 ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставною помилкою (т.3 а.с.90-93).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12 квітня 2019 року без змін. Зазначав, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що кредитний договір містить несправедливі умови про валюту кредиту, в той час як банк надав кредит позичальнику у гривні, а не у валюті кредиту. Банк невірно зазначив в кредитному договорі детальний розпис сукупної вартості кредиту та застосував нечесну підприємницьку практику, включивши до умов про ціну договору умови про сплату фактично скритих процентів за послуги, які банк надає в своїх інтересах, витрати на страхування на користь третіх осіб. Умови про ціну кредитного договору є суттєвими умовами, без погодження яких кредитний договір не вважається укладеним, тому весь кредитний договір підлягає визнанню недійсним з моменту його укладення (т.3 а.с.139-142).

В судовому засіданні 22 листопада 2022 року в режимі відеоконференції прийняла участь адвокат Бурдюг Т.В. в інтересах ТОВ «Вердикт Капітал».

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сповіщенні про слухання справи (т.3 а.с.218, 219).

Від представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення слухання справи, посилаючись на бажання взяти участь у судовому засіданні, однак у зв`язку з оголошенням в Україні воєнного стану та встановленим режимом роботи суду (без виклику сторін) він не може з`явитись до суду (т.3 а.с.224-225).

Колегія суддів дійшла висновку про залишення клопотання ОСОБА_3 без задоволення з огляду на таке.

За положеннями ст.10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені серед іншого повноваження судів. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені (ст.12-2 Закону). Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється (ч.2 ст.26 Закону).

За загальним правилом при вирішенні питання щодо можливості відкладення розгляду справи в період дії воєнного стану на підставі поданої учасниками судового процесу заяви суд залежно від інтенсивності бойових дій на певній території, загальної воєнної ситуації як в країні, так і в певному регіоні, де знаходиться суд, або учасник справи (його представник), поведінки суб`єктів владних повноважень, що мають компетенцію в сфері повідомлень щодо ризиків перебування на певній території має дотримуватися балансу між безпекою суддів, працівників апарату, учасників справи та дотриманням процесуальних прав учасників справи і засад судочинства.

Введення в дію воєнного стану на території країни само по собі не може бути поважною причиною для відкладення розгляду справи та неможливості сторони/представника сторони прийняти участь у розгляді справи. За наявності відповідних обставин воєнний стан може бути поважною причиною для неможливості прийняти участь у судовому засіданні, але заявник не зазначив такої обставини.

Судом враховано, що місцезнаходження представника ОСОБА_3 , місце проживання відповідача ОСОБА_1 та місце знаходження Одеського апеляційного суду - м.Одеса, яке станом на 22 листопада 2022 року (дата судового засідання в суді апеляційної інстанції) не входить до зони активних бойових дій.

В умовах воєнного стану саме задля забезпечення безпеки учасників судових процесів і відвідувачів судів, а також з метою дотримання завдання щодо справедливого та своєчасного розгляду спорів у сторін є можливість скористатися визначеними процесуальним законом процедурами щодо подання заяв про розгляд справи без участі сторін за наявними матеріалами справи або участь в режимі відеоконференції.

Представник ОСОБА_3 та відповідачі, будучі обізнаними про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, не виявили бажання скористатись правом прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в порядку, передбаченому ст.212 ЦПК України. Заяву про розгляд у їх відсутності суду також надано не було. Відтак, заявникпроявив пасивну процесуальну поведінку та не надав суду доказів неможливості прийняти участь у судовому засіданні 22 листопада 2022 року.

Колегією суддів враховано:

- перебування справи в провадженні апеляційного суду з липня 2019 року;

-не зазначення представником ОСОБА_3 у клопотанні про відкладення розгляду справи які додаткові обставини він має намір повідомити суду апеляційної інстанції, окрім зазначених у відзиві на апеляційну скаргу;

-наявність в матеріалах справи письмових документів, на підтвердження позицій сторін,

-повторність відкладення розгляду справи, в тому числі за систематичними заявами представника ОСОБА_3 (т.3 а.с.50-52, 85-86, 114-115, 180-181, 206, 224-225).

- положення ст.129 Конституції України, ст.2 ЦПК України, якими передбачено, що одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом;

- рішення Європейського Суду з прав людини від 07 липня 1989 року по справі "Юніон АліметаріаСандерс проти Іспанії", в якому зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання;

- відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/1, від 16 липня 2020 року у справі № 924/369/19.

Колегія суддів вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Ураховуючи наведене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 22 листопада 2022 року за відсутності відповідачів та представника ОСОБА_3 , належним чином повідомлених про розгляд справи, що в розумінні вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не є перешкодою розгляду справи.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, адвоката Бурдюг Т.В. в інтересах ТОВ «Кредит Капітал», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Встановлені судом фактичні обставини справи

28 серпня 2008 року між ВАТ «Всеукраїнським Акціонерним Банком», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №1631/08ф, відповідно до якого Банк зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 221 187, 93 доларів США, що за курсом НБУ на дату укладання договору складає 1 071 810,35 грн., зі сплатою 17 % річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 28 серпня 2018 року. Цільове призначення використання кредиту зазначено у п.1.2. кредитного договору проведення розрахунків по договору про відступлення права вимоги №13 від 23 червня 2008 року (т.1 а.с.3-7, оригінал у виділених матеріалах а.с.5-14).

Додатками до кредитного договору є детальний розпис загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки та Графік погашення заборгованості (т.1 а.с.8-12, 13 зворот-14).

В той же день (28 серпня 2008 року) ОСОБА_1 підписав заявку на видачу готівки за №562778, в якій просив видати кредит за договором №1631/08 від 28 серпня 2008 року в сумі 221 187,93 доларів США, що еквівалентно 1 071 810,35 грн. (т.1 а.с.209 та оригінал у виділених матеріалах на а.с.65).

Згідно квитанції №562799 від 28 серпня 2008 року кошти у сумі 1 072 216 грн. зараховані на поточний рахунок ОСОБА_1 (т.1 а.с.210 та оригінал у виділених матеріалах на а.с.68).

За платіжним дорученням №562800 від 28 серпня 2008 року ОСОБА_1 вніс кошти у розмірі 1 071 810,35 грн. на поточний рахунок ОСОБА_4 згідно договору №13 від 23 червня 2008 року (т.1 а.с.209 та оригінал у виділених матеріалах на а.с.66). Отже, кредитні кошти використані за цільовим призначенням, вказаним у п.1.2. кредитного договору.

28 серпня 2008 року з метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов`язання ОСОБА_1 банк уклав з ОСОБА_2 договір поруки, за умовами якого поручитель солідарно відповідає перед кредитором (т.1 а.с.18).

До кредитного договору вносились зміни 02 березня 2009 року, 24 липня 2009 року та 28 липня 2009 року (а.с.виділених матеріалів 15,17,18,19,20). До договору поруки вносились зміни 28 липня 2009 року (а.с.виділених матеріалів 16,28).

За розрахунком банку заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 26 червня 2015 року становить 3 758 178, 87 грн., яка складається з:

- заборгованості за кредитом у розмірі 138 116, 79 доларів США,

- заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 29 282,04 доларів США;

- комісія 1,35 грн.,

- неустойка за несвоєчасне погашення кредиту, яка розрахована за період з 29 липня 2014 року по 26 червня 2015 року, у розмірі 171 913,37 грн. (т.1 а.с.23-24).

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 10 квітня 2018 року призначено судову економічну експертизу по справі, на вирішення якої поставлені такі питання:

1. Чи має документальне підтвердження отримання ОСОБА_1 кредитних грошових коштів за договором кредиту від 28 серпня 2008 року № 1631/08ф, укладений між ним та ПАТ « Всеукраїнський Акціонерний Банк» в сумі 221 187, 93 доларів США?

2. Чи має документальне підтвердження розрахована позивачем сума заборгованості позичальника ОСОБА_1 перед ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» за договором кредиту від 28 серпня 2008 року № 1631/08ф у розмірі 167 398, 83 доларів США, з яких заборгованість по тілу кредиту 138 116, 79 доларів США; заборгованість за відсотками за користуванням кредитом 29 282,04 доларів США та 171 914, 72 грн. неустойки за несвоєчасне погашення кредиту станом на дату подання позову?

3. Чи відповідає розрахунок заборгованості, здійснений позивачем відсотковій ставці, зазначеній у кредитному договорі від 28 серпня 2008 року № 1631/08ф ?

4. Чи правильно обрахована і вказана банком у кредитному договорі від 28 серпня 2008 року № 1631/08ф загальна вартість кредиту при базових умовах кредитування, викладених банком у кредитному договорі та у інформації про умови кредитування, якщо ні, то яка вартість кредиту при базових умовах кредитування, викладених банком у кредитному договорі?

5. Якою є реальна відсоткова ставка кредитного договору від 28 серпня 2008 року № 1631/08ф та сукупна вартість кредиту та яка річна процентна ставка включена у розрахунок заборгованості та графік повернення коштів?

6. Чи відповідає застосована банком у договорі методиці обчислення платежів, методикам, прийнятим у комерційній практиці, та до якої схеми чи методики обчислення платежів належить застосована банком методика?

7. Чи відповідає графік погашення кредиту по договору від 28 серпня 2008 року № 1631/08ф, укладеного між позивачем та відповідачем, вимогам діючого у банківській сфері законодавству, якщо ні, то яким саме вимогам не відповідає? (т.2 а.с.37-39).

За висновком експерта №126 судової економічної експертизи від 06 серпня 2018 року, проведеної судовим експертом Бочкарьовим Д.О., який зауважив, що поставлені на дослідження питання не відповідають вимогам Науково-методичним рекомендаціям з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08 жовтня 1998 року, то дослідження проведено в межі компетенції експерта економіста,:

- По першому питанню: За дослідженням даних наданих платіжного доручення №562800 від 28.08.2008, квитанції №562799 від 28.08.2008 та Заяви на видачу готівки №562778 від 28.08.2008, з урахуванням того, що данні первинні документи складені в один день за порядковими номерами руху касових операції, визначається що фактично за договором кредиту №1631/08ф від 28.08.2008 ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 1071810,35грн. з каси Одеській філії ВАТ «ВіЕйБі Банк».

- По другому питанню: За даними наданих документів, визначена сума ВАТ «ВіЕйБі Банк» у розрахунку заборгованості станом на 28.06.2015 ОСОБА_1 за кредитним договором №1631/08ф від 28.08.2008 за кредитним договором у розмірі 138 116,79 доларів США та відсотків за користування кредитом у розмірі 29282,04 долара США не підтверджується в сумі 47 494,44 долара США за сумою заборгованості за кредитом, та в сумі 1271627 доларів США за сумою сплати відсотків за користування кредитом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.549, ст. 547, ст.ст.252, 256, п.1 ч.2 ст. 258, 257, 261, 1050, 1048 ЦК України не підтверджується сума несвоєчасного виконання грошового зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором №1631/08ф від 28.08.2008 станом на 28.06.2015 у зв`язку з чим не підтверджується неустойка за несвоєчасне погашення кредит- станом на дату подання позову в сумі 171 914,72 грн.

-По третьому питанню: За аналізом даних наданого на дослідження додатку №1 до заяви «Розрахунок заборгованості за кредитним договором №1631/08ф» визначено, що за період з 29.07.2009 по 26.06.2015 (тобто за 2158 календарний день користування кредитом), за користування кредитними коштами банком нарахована сума процентів в розмірі 170825,64долара США (141543,6 сума сплачених процентів + 29282,04 сума прострочених процентів), яка до суми простроченої заборгованості по сплаті кредиту в розмірі 138116,79доларів США складає у відсотковому співвідношенні 21,6%.

Наданими на дослідження матеріалами справи документально не визначається узгодження сторонами за кредитним договором №1631/08ф від 28.08.2008 збільшеного розміру відсоткової ставки розміру зазначеного у пункту 1.4.1 кредитного договору в розмірі 17%.

- По четвертому питанню: За проведеним дослідженням додатку №2 до Кредитного договору №1631/08ф від28.08.2008«Детальний розпис загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості Кредиту і реальної процентної ставки», у співставленні з положеннями кредитного договору в частині умов кредитування, викладених банком у кредитному договорі та інформації про умови кредитування, станом на 28.08.2008, банком, розраховано залишок суми кредиту до сплати28.09.2008, який є меншим суми кредиту в розмірі 3982,29 доларів США, що визначає врахуванням банком до збільшення загальної вартості кредиту при базових умовах кредитування, викладених банком у кредитному договорі суми кредиту в розмірі 221187,93 долара США, за рахунок платежів що здійснюються у гривневому еквіваленті, а саме 663,56 обслуговування кредитної заборгованості + 663,56 розрахунково-касове обслуговування + 0,01 комісія за надання кредиту + 1327,13 страхування + 1991,59 послуги нотаріуса.

- По п`ятому питанню: В даних додатку №2 та №4 до кредитного договору №1631/08ф від 28.08.2008року «Детальний розпис загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості Кредиту і реальної процентної ставки», визначено розмір реальної процентної ставки в розмірі 21%. Також. В додатку №2 до кредитного договору №1631/08ф від 28.08.2008року «Детальний розпис загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості Кредиту і реальної процентної ставки» при розрахунку реальної відсоткової ставки банком застосована сума кредиту у розмірі 221187,932 долара США, а в додатку №4 застосована сума кредиту у розмірі 209087,93 доларів США.

Наданими на дослідження документами за матеріалами справи не визначається документальне підтвердження витрат на обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, комісії за надання кредиту, страхування, послугів нотаріуса за кредитним договором №1631/08ф від 28.07.2008, у зв`язку з чим, документально підтвердити або спростувати зазначений розмір реальної відсоткової ставки у розмірі 21% у в додатку №2 та №4 до кредитного договору №1631/08ф від 28.08.2008року «Детальний розпис загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості Кредиту і реальної процентної ставки» відповідно до положень Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженого постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 №168 не надається за можливе.

-По шостому питанню: За наданими на дослідження документами за матеріалами справи встановити відповідність методу нарахування процентів за зазначеним банком у кредитному договорі методом нарахування відсотків («факт/360») у кредитному договору від 28.08.2008 №1631/08ф передбаченого нормативно-правовими актами НБУ та вимогами Положення про кредитування банку не надається за можливе, оскільки в матеріалах справи та додатково наданих документах не визначається формула та метод нарахування процентів та відсутнє Положення банку про кредитування фізичних осіб, Положення банку про порядок бухгалтерського обліку процентних комісійних доходів і витрат, а в інших документам наданих на дослідження за матеріалами справи, відсутні відомості про методи нарахування банком процентів за наданими кредитами фізичним особам в іноземній валюті.

- По сьомому питанню: За наданими на дослідження документами встановити відповідність графіка погашення кредиту по договору від 28.08.2008року №1631/08ф, укладеного між позивачем та відповідачем вимогам діючого у банківській сфері законодавству методу розрахунку у відповідності до вимог Положення про кредитування банку не надається за можливе, оскільки в матеріалах справи та додатково наданих документах не визначається формула та метод розрахунку та не надано на дослідження Положення банку про кредитування фізичних осіб, Положення банку про порядок бухгалтерського обліку процентних і комісійних доходів і витрат, а в інших документам наданих на дослідження за матеріалами справи, відсутні відомості про методи розрахунку банка графік; за наданими кредитами фізичним особам в іноземній валюті (т.2 а.с.45-59).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Щодо позову банку про стягнення заборгованості за кредитним договором

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 цього Кодексу).

За змістом ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Згідно зі ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч.1 ст.553 ЦК України).

Вимога ст.526 ЦК України щодо обов`язку виконувати зобов`язання належним чином поширюється і на акцесорні (забезпечувальні) договори та сторін таких договорів.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

З матеріалів справи встановлено, що 28 серпня 2008 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір в сумі 221 187, 93 доларів США під 17 % річних за користування кредитними коштами строком до 28 серпня 2018 року.

Кредитні кошти ОСОБА_1 отримав у повному обсязі у відповідності до умов кредитного договору та використав їх за цільовим призначенням кредиту, що підтверджується заявкою на видачу готівки №562778 від 28 серпня 2008 року, платіжним дорученням №562800 від 28 серпня 2008 року та квитанцією № 562799 від 28 серпня 2008 року (оригінали вказаних документів у виділених матеріалах а.с.65, 66, 68).

За умовами пункту 2.5.1 кредитного договору, позичальник зобов`язався щомісячно до дати встановленої Графіком, поповнювати свій рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахунком, у сумах не менших чергового погашення відповідної частині кредиту, процентів та інших плат, встановлених в Графіку.

Положеннями п.4.5. договору встановлена відповідальність позичальника за неналежне виконання грошових зобов`язань у вигляді штрафу.

02 березня 2009 року Графік погашення заборгованості викладений в новій редакції, про що укладено додаткову угоду №1 та додатковий договір з поручителем (а.с.15-16 виділених матеріалів).

28 липня 2009 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №3, за якою змінено схему погашення кредиту, з дати підписання угоди боржник зобов`язався повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом внесення щомісячних ануїтентних платежів в день сплати ануїтентного платежу, яким визначено 28 число кожного календарного місяця строку кредитування, із застосуванням 17 % річної ставки. Вказані зміни погоджені із поручителем (т.1 а.с.17 та оригінал у виділених матеріалах а.с.20). У вказаному договорі сторонами визначено, що залишок заборгованості позичальника за основною сумою боргу становить 209 074,93 доларів США.

Матеріалами справи підтверджено, що тривалий час ОСОБА_1 виконував свої обов`язки за кредитним договором (а.с.виділених матеріалів 69-146).

Останню оплату по тілу кредиту боржником здійснено 28 березня 2014 року у розмірі 1 797,88 доларів США та по відсоткам 1 982,12 доларів США (а.с.виділених матеріалів 146).

Надані суду оригінали квитанцій узгоджуються з розрахунками заборгованості банка.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором у ОСОБА_1 за розрахунком банка виникла заборгованість перед банком станом на 26 червня 2015 року у розмірі 3 758 178, 87 грн., яка складається з:

- заборгованості за кредитом у розмірі 138 116,79 доларів США,

- заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 29 282,04 доларів США;

- комісія за РО 1,35 грн.,

- неустойка (штраф) за несвоєчасне погашення кредиту, яка розрахована за період з 29 липня 2014 року по 26 червня 2015 року, у розмірі 171 913,37 грн. (т.1 а.с.23-24).

Заборгованість за тілом кредиту у розмірі 138 116,79 доларів США підтверджена матеріалами справи, зокрема розрахунком заборгованості, здійсненої банком, графіком платежів, оригіналами квитанцій про часткову сплату заборгованості.

Що стосується заборгованості по відсоткам суд першої інстанції, взявши за основу висновок експерта, дійшов невірного висновку про завищення реальної відсоткової ставки до 21 %.

Згідно зі ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст.89 цього Кодексу.

У постановах від 03 липня 2019 року у справі № 204/2217/16-ц

та від 30 жовтня 2019 року у справі № 758/6565/16-ц Верховний Суд зазначив, що «належним чином дослідити поданий стороною доказ (у даному випадку розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок є процесуальним обов`язком суду. Застосування норм права, оцінка доказів є прерогативою лише суду, а не експерта. У цій категорії справ розмір кредитної заборгованості має визначатися відповідно до наданих доказів, вимог закону та умов договору, а не лише виключно експертним шляхом».

Висновок експерта не спростовує наявність заборгованості за договором.

Колегією суддів, після системного дослідження усіх доказів, враховуючи умови кредитного договору та узгоджену сторонами ставку на рівні 17% річних за користування кредитними коштами, розрахована заборгованість за відсотками за формулою: (сума боргу) х (процента ставка) / 100% х (кількість днів у році). Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної у постановах від 12 жовтня 2022 року у справі № 214/1894/16, від 24 червня 2021 року у справі № 369/6441/20 тощо.

Таким чином, розмір заборгованості за відсотками за період з 29 квітня 2014 року по 26 червня 2015 року складає 27 654,05 доларів США, виходячи з такого розрахунку: 138 116,79 х 17% / 100% х 424 / 360, де:

-138 116,79 - заборгованість за тілом кредиту;

-17 розмір відсоткової ставки, узгодженої сторонами у кредитному договорі;

-424 кількість днів у періоді з 29 квітня 2014 року по 26 червня 2015 року;

-360 кількість днів у році.

Вимога банка про стягнення заборгованості по комісії у розмірі 1,35 грн. не ґрунтується на правовій основі. У п.1.4.2 кредитного договору встановлена плата за обслуговування кредиту.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

У відповідності до ч.ч.1-3 ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Частинами 1,2 ст.228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій за обслуговування кредиту у вигляді 0,5 % від суми залишку кредиту. Яка сплачується щорічно, є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено ч.3 ст.55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ч.4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок.

Таким чином, зазначена винагорода є платою за послуги, що супроводжують кредит, тому пункти договору, які передбачають її сплату, є нікчемними.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 09 грудня 2019 року у справі N 524/5152/15-ц, від 19 серпня 2020 року у справі N 641/11984/15-ц тощо.

Тому вимоги банку про стягнення заборгованості за комісією у розмірі 1,35 грн. не ґрунтуються на правовій основі.

Положенням п.4.5. кредитного договору передбачена відповідальність позичальника за неналежне виконання своїх обов`язків. Зокрема, за незалежне виконання грошових зобов`язань, передбачених п.3.3.3 цього договору, а саме: за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів, за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів та несвоєчасне повну чи часткову сплату комісії за обслуговування кредиту якщо прострочення виконання таких зобов`язань сталося більше ніж на 7 календарних днів, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 20% від суми неналежного виконання грошового зобов`язання, розрахований від суми невиконаних зобов`язань, а саме: неповерненого кредиту та/або несплачених процентів та /або комісії за обслуговування кредиту, строк виконання яких настав і які не були виконані станом на восьмий календарний день прострочення такого виконання.

Отже, у договорі сторони визначили, що позичальник сплачує неустойку у вигляді штрафу у розмірі 20 % .

Згідно з ч.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Штраф є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Окрім того, до моменту вчинення порушення штраф відіграє забезпечувальну функцію і, навпаки, з моменту порушення є мірою відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Встановлення штрафу у договорі є санкцією за невиконання стороною своїх зобов`язань за кредитним договором, укладеним між позивачем і фінансовою установою.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк/термін (ч.1 ст.530 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).

За розрахунком банку за період з 29 липня 2014 року по 26 червня 2015 року нараховано штраф у сумі 171 913,37 грн. (9078,94 + 10290,26 + 10080,35 + 10124,35 + 11782,19 + 12502,91+ 12666,93 + 22325,82 + 19050,16 + 18556,81 + 35454,65).

Щодо поручительства

За змістом ч.4 ст.559 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (ч.2 ст.252 ЦК України).

Умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні ст. 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис ч.4 ст.559 цього кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11).

Строк, передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

Зазначене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 червня 2021 року у справі № 202/781/14.

У пункті 2.5.1. кредитного договору від 28 серпня 2008 року передбачено, що платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування і інші платежі здійснюються щомісячно відповідно до встановленого графіку.

Отже, строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Таким чином, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12, від 20 червня 2018 року у справі № 758/6863/14-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 84), від 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14-ц.

Такими чином, за змістом ч.4 ст.559 ЦК України порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц).

Встановлено, що останні платежі за договором позичальником здійснені 28 березня 2014 року за тілом кредиту та процентами (т.1 а.с.23-24).

З позовом до суду позивач звернувся 14 серпня 2015 року, надіславши позов до суду поштою. Строк дії кредитного договору від 28 серпня 2008 року по 28 серпня 2018 року. Предметом позову є стягнення кредитної заборгованості станом на 26 червня 2015 року.

Згідно Графіка погашення заборгованості, позичальник, сплативши платіж по кредиту та процентам 28 березня 2014 року, черговий платіж повинний був сплатити 28 квітня 2014 року, тому шестимісячний строк слід обчислювати за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення, що є датою виконання основного зобов`язання, в зв`язку з чим шестимісячний строк до поручителя почав діяти з 29 квітня 2014 року.

З огляду на те, що з позовом до суду позивач звернувся лише 14 серпня 2015 року, то порука по вимогам щодо заборгованості, яка виникла до 14 лютого 2015 року, припинена.

Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором від 28 серпня 2008 року за період до 14 лютого 2015 року з ОСОБА_2 як поручителя. Так, порука припинена щодо заборгованості за тілом кредиту у розмірі 19 106,58 (1 791,99 + 1 817,38 + 1 843,13 + 1 869,24 + 1 895,72 + 1 922,57 + 1 949,81 + 1 977,43 + 2 005,45 + 2 033,86) доларів США (тіло кредиту) та 18 663,42 (1 985,01+1 959,62+1 933,87+1 907,76+ 1 881,28+1 854,43+1 827,19+1 799,57+1 771,55+1 743,14) доларів США (відсотки за користування кредитними коштами) та штраф у розмірі 76 526,07 грн. (9078,94 + 10290,26 + 10080,35 + 10124,35 + 11782,19 + 12502,91+ 12666,93).

Оскільки банк скористався правом на дострокове повернення кредитних коштів, змінив строк дії основного зобов`язання та звернувся до суду про стягнення заборгованості по кредитному договору, то у частині основної суми кредиту, повернути яку банк вимагав достроково, порука не припинилась.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що з поручителя в солідарному порядку з боржником підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором:

-заборгованість за тілом кредиту 119 010,21 доларів США (138 116,79-19 106,58);

-заборгованість по відсоткам за період з 29 квітня 2014 року по 26 червня 2015 року 8 990,63 доларів США (27 654,05- 18 663,42);

-штраф за несвоєчасне виконання зобов`язань 95 387,30 грн. (22 325,82+19050,16+18556,81+35 454,65).

Відповідачами не надано суду належного контрозрахунку на спростування розрахунку заборгованості за кредитним договором, що представлена банком.

Наявний в матеріалах справи висновок експерта не спростовує наявність заборгованості за кредитним договором. Колегією враховано, що заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а не висновком експертизи, який оцінюється на рівні з іншими доказами та не має для суду наперед встановленого значення. Колегією суддів досліджено поданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором, перевірено його, оцінено в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами.

Щодо зустрічного позову про визнання кредитного договору недійсним

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 202 ЦК України).

Відповідно до змісту ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Так, ч.ч.1,3 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст.217 ЦК України).

Згідно з ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час укладення оспорюваного кредитного договору, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Відповідно до ч.1,2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Пунктами 3,10,11,13,15 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час укладення оспорюваного кредитного договору, передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

За змістом наведених ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 ст.1, ст. 11, ч.8 ст. 18, ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями ч.4 ст. 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 ст.1, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч.4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Як встановлено, 28 серпня 2008 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1631/08ф на суму 221 187, 93 доларів США під 17 % річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 28 серпня 2018 року.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладання спірного договору), перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про, зокрема, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту. Законодавством не було встановлено чітких форм, зокрема як додатку або ж частини кредитного договору, закріплення (оформлення) даних відомостей між позичальником та кредитором.

В той же час, Постановою НБУ № 168 від 10 травня 2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», а саме п. 2.4. встановлювалось, що банки зобов`язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією.

Як вбачається із п.5.3 розділу 5 кредитного договору, що підписанням цього договору позичальник стверджує про те, що він у письмовій формі у повному обсязі отримав від банка інформацію, визначену ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім цього, банк, на виконання вимог постанови Національного Банку України від 10 травня 2007року № 168 «Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», перед укладенням цього договору, надав позичальнику інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Банк, в Додатку № 2 до цього договору, який є його невід`ємною частиною, надав позичальнику детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, інших фінансових зобов`язань позичальника, зазначивши повну інформацію, надання якої вимагається Правилами № 168.

Крім того, у п.5.4 розділу 5 кредитного договору зазначено, що з підписанням цього договору позичальник погоджується з тим, щоб банк надавав інформацію щодо позичальника та його зобов`язань за цим договором в обсязі, що передбачений Законом України „Про організацію формування та обігу кредитних історій, до бюро кредитних історій щодо яких позичальник надав Банку окрему письмову згоду. У випадку зміни бюро кредитних історій та/або назви та адреси Банк надсилає позичальнику відповідного листа (т.1 а.с.3-7).

Таким чином, відповідно до умов кредитного договору позичальник свідчить про те, що перед його підписанням він отримав інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема ч. 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Більш того, вказаний кредитний договір передбачає у п.2.9 застереження стосовно валюти кредитування.

Так, у п.2.9.1. Договору сторони передбачили, що усі платежі для повернення кредиту та процентів за його користування повинні здійснюватися позичальником у валюті кредиту в строки та на умовах, встановлених цим договором. Інші платежі, крім комісії за обслуговування кредиту, передбаченої п.1.4.3 цього Договору, згідно з цим договором, розраховуються у валюті кредиту і підлягають сплаті в національній валюті, виходячи з офіційного курсу НБУ валюти кредиту до української гривні на день сплати.

Крім того, положеннями п.2.9.3 кредитного договору від 28 серпня 2008 року встановлено, що підписанням цього договору, позичальник стверджує, що він попереджений про можливі коливання курсів валют відносно національної валюти та погоджується нести валютні курсові ризики (т.1 а.с.5).

Таким чином, підписуючи кредитний договір, ОСОБА_1 тим самим, погодився, з ціллю його використання, встановленими умовами кредитного договору та з валютними ризиками про що свідчить його підпис на кредитному договорі та додаткових угодах до кредитного договору (т.1 а.с.3-7,8-16).

У постанові від 15 квітня 2021 року у справі № 369/3441/16-ц

Верховний Суд зазначив, що: «Підписуючи кредитний договір, графік погашення і Загальні умови кредитування, ОСОБА_1 без будь-яких зауважень чи застережень надала свою згоду на вираження еквівалента свого грошового зобов`язання в іноземній валюті (доларах США), складання графіку погашення кредиту в іноземній валюті та на застосування формули визначення кінцевого розміру належного до сплати платежу з урахуванням відповідного обмінного курсу, встановленого на дату виставлення відповідачем рахунку про сплату чергового щомісячного платежу. Тобто на етапі підписання договору заявник знав про те, що зазначені у графіку погашення заборгованості суми у доларах США при їх обрахунку за обмінним курсом національної валюти можуть змінюватися, що обумовлено погодженим при підписанні договору характером розрахунків».

З огляду на викладене, згідно з розділом 8 Кредитного договору і підписання цього договору позичальником, свідчить, що: всі умови цього договору йому цілком зрозумілі і він вважав їх справедливими по відношенню до нього; перед підписанням цього договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» і він тривалий час виконував свої зобов`язання, сплачуючи щомісячні платежі.

Доводи ОСОБА_1 про те, що при укладанні кредитного договору банк використав нечесну підприємницьку практику, не надав йому повної та об`єктивної інформації про орієнтовну сукупну вартість кредиту, не попередив про валютні ризики, внаслідок чого його було введено в оману, не заслуговують на увагу, оскільки в результаті розгляду справи не здобуто доказів на спростування презумпції правомірності правочину, а спростовуються укладеному кредитному договорі, в якому визначені всі умови кредитування, зокрема розмір наданого кредиту, строк користування ним, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов`язки кредитодавця і позичальника, відповідальність сторін.

Доводи позивача за зустрічним позовом щодо неповідомлення його про можливі валютні ризики спростовується умовами п.2.9.3. Кредитного договору, з якими він був ознайомлений 28 серпня 2008 року та погодився. При цьому, позичальник протягом певного часу виконував умови укладеного кредитного договору, сплачуючи щомісячні платежі, чим фактично визнав умови кредитного договору, а із зустрічним позовом звернулась лише 19 жовтня 2018 року.

Посилання ОСОБА_1 на його непроінформованість з умовами кредитування, спростовується відсутністю застережень та зауважень з його боку при укладенні спірного кредитного договору та частковим поверненням ним кредитних коштів разом із нарахованими відсотками, що свідчить про згоду зі всіма умовами кредитного договору, тому апеляційний суд дійшов висновку про відсутність істотного дисбалансу договірних прав, обов`язків сторін та порушення принципу добросовісності.

У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст.627 ЦК України).

Оспорюваний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору. Підписанням оспорюваного кредитного договору без будь-яких застережень, ОСОБА_1 підтвердив, що обізнаний та погодився з усіма умовами такого договору. Договір підписаний позивачем власноручно, у ньому вказано, що оригінал отриманий ОСОБА_1 28 серпня 2008 року в день підписання.

Сторонами також підписано Графік погашення кредиту, що є Додатком до договору про надання споживчого кредиту, Додаткову угоду № 01 від 02 березня 2009 року, договір від 24 липня 2009 року про внесення змін №2 до кредитного договору, Додатковий договір №3 від 24 липня 2009 року, Додатковий договір №04 від 28 липня 2009 року до кредитного договору, Детальний розпис загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки, де передбачені дати платежів, суми платежів за розрахунковий період в доларах США, погашення основної суми кредиту в доларах США, комісія за надання кредиту, платежі за надані супутні послуги на користь третіх осіб, пов`язані із страхуванням, реальна процентна ставка, абсолютне значення подорожчання кредиту (т.1 а.с.8-17).

Колегія суддів вважає, що сторонами у момент укладення договору дотримано вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» щодо укладення кредитного договору в письмовій формі та зазначення у ньому передбачених законом обов`язкових умов і кредитний договір в цілому не суперечить нормам цивільного законодавства, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину, а тому не розуміння позичальником запропонованих банком умов кредитного договору або неможливість їх оцінити в сукупності в момент укладення у 2008 році, щодо витрат на його обслуговування та здорожчання, не є обманом зі сторони банку.

Крім того, передбаченим п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», правом протягом 14 календарних днів відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 не скористався, не відмовився від його виконання, а тривалий час користувалася кредитними коштами, що також свідчить про його згоду з умовами договору. При цьому, матеріали справи не містять відомостей про звернення позичальника до банку з приводу порушення його прав як споживача, недостатності наданої банком інформації про умови кредитування саме в момент укладення оспорюваного правочину з 28 серпня 2008 року.

Тому ОСОБА_1 не довів жодної істотної обставини, яка б вказувала на введення його в оману під час укладання договору кредиту, не доведено умисел дій відповідача, істотність значення обставин, а також і сам факт обману. Коливання іноземної валюти стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют, передбачити в момент укладання договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Положення чинного законодавства хоча й визначають національну валюту як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов`язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті і саме з такими умовами кредитування погодився ОСОБА_1 під час укладання кредитного договору.

Банк на час укладення спірних договорів мав банківську ліцензію та дозвіл на право здійснювати банківські операції з валютними цінностями.

Позивач за зустрічним позовом не довів, що зміст кредитного договору суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», в зв`язку з чим відсутні правові підстави для визнання договору недійсним з підстав, передбачених ст.203 ЦК України, оскільки умови договору були погоджені сторонами при його укладанні та визнані такими, що не є несправедливими.

Позивачем за зустрічним позовом не доведено умисне введення відповідачем позивача в оману щодо істотних умов договору, ціни та валютних ризиків, загальної сукупної вартості та абсолютного значення подорожчання кредиту, а тому відсутні підстави для визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту.

Спірний договір кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач за зустрічним позовом на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконував його умови; відповідач за зустрічним позовом надав позивачу всю необхідну інформацію про умови надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника.

Отже, доводи зустрічної позовної заяви щодо недійсності кредитного договору повністю є необґрунтованими, оскільки кредитний договір містить повну інформацію про умови кредитування, зокрема строк кредитування, детальний розпис загальної вартості платежів, процентну ставку за користування кредитом, сукупну вартість кредиту, реальну процентну ставку, строки сплати платежів, порядок розрахунків та відповідальність за порушення зобов`язань. Позичальник на момент укладання кредитного договору розумів та погоджувався з умовами договору, що підтверджується подальшим тривалим періодом його виконання, укладанням додаткових угод тощо.

Посилання на несправедливість окремих умов договору (щодо нарахування комісії за обслуговування) відповідно до ст.217 ЦК України не тягне за собою визнання недійсним такого договору в цілому.

У суду відсутні підстави вважати, що оспорюваний договір кредиту є недійсним у цілому, оскільки несправедливість пункту договору про плату за обслуговування сама по собі не впливає на зміст договору, його істотні умови, цілі, яких прагнули досягти сторони при укладенні цього договору, необхідності у зв`язку із цим змінювати інші умови договору, а також змінювати суть та зміст правовідносин сторін тощо. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/16902/16-ц.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про задоволення зустрічного позову і визнання кредитного договору недійсним не ґрунтується на вимогах закону та не узгоджується з матеріалами справи, у зв`язку із чим колегія суддів вважає за необхідне скасувати судове рішення та відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 .

Враховуючи, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу, а принцип змагальності, що передбачає покладання тягаря доказування на сторони, забезпечує повноту дослідження обставин справи, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що банк довів суду обґрунтованість своїх вимог, в той час як зустрічний позов ОСОБА_1 не доведений належними та допустимими доказами. При цьому, принцип змагальності не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Щодо судових витрат

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, судові витрати (зокрема судовий збір) у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України підлягають перерозподілу.

З огляду на:

- обсяг заявлених позовних вимог у розмірі 167 398,83 доларів США та 171 914,72 грн., що складає 100% заявлених вимог,

- розмір задоволених вимог 165 770,84 доларів США та 171 913,37 грн, що становить 99% від заявлених вимог, при цьому 33% з поручителя та 66% з боржника,

то з відповідача:

- ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4 314,42 грн., що становить 66 % від 6 537 грн., сплачених банком за подачу апеляційної скарги, виходячи з такого розрахунку: 6537 х 66 : 100 = 4 314,42 грн. (т.2 а.с.197);

- ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 157,21 грн., що становить 33 % від 6 537 грн., сплачених банком за подачу апеляційної скарги, виходячи з такого розрахунку: 6537 х 33 : 100 = 2157,21 грн. (т.2 а.с.197).

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2019 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (місце проживання: РНОКПП: НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (місце знаходження: м.Київ, Кудрявський узвіз, 5-Б; ), яке є правонаступником публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (), заборгованість за кредитним договором № 1631/08ф від 28 серпня 2008 року у розмірі 128 000,84 доларів США (сто двадцять вісім тисяч доларів США вісімдесят чотири центи) та 95 387,30 грн. (дев`яносто п`ять тисяч триста вісімдесят сім гривень тридцять копійок), з яких:

-заборгованість за тілом кредиту 119 010,21 доларів США (сто дев`ятнадцять тисяч десять доларів двадцять один цент);

-заборгованість по відсоткам за період з 29 квітня 2014 року по 26 червня 2015 року 8 990,63 доларів США (вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто доларів шістдесят три центи);

-штраф за несвоєчасне виконання зобов`язань 95 387,30 грн. (дев`яносто п`ять тисяч триста вісімдесят сім гривень тридцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (місце знаходження: м.Київ, Кудрявський узвіз, 5-Б; ), яке є правонаступником публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (), заборгованість за кредитним договором від 28 серпня 2008 року у розмірі 37 770 доларів США (тридцять сім тисяч сімсот сімдесят доларів США) та 76 526,07 грн. (сімдесят шість тисяч п`ятсот двадцять шість гривень сім копійок), з яких:

-заборгованість за тілом кредиту 19 106,58 доларів США (дев`ятнадцять тисяч сто шість доларів США п`ятдесят шість центів);

-заборгованість по відсоткам за період з 29 квітня 2014 року по 26 червня 2015 року 18 663,42 доларів США (вісімнадцять тисяч шістсот шістдесят три долари США сорок два центи);

-штраф за несвоєчасне виконання зобов`язань 76 526,07 грн. (сімдесят шість тисяч п`ятсот двадцять шість гривень сім копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (місце знаходження: м.Київ, Кудрявський узвіз, 5-Б; ), яке є правонаступником публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» () судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 314,42 грн (чотири тисячі триста чотирнадцять гривень сорок дві копійки).

Стягнути ОСОБА_2 (місце проживання: РНОКПП: НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (місце знаходження: м.Київ, Кудрявський узвіз, 5-Б; ), яке є правонаступником публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» () судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 157,21 грн (дві тисячі сто п`ятдесят сім гривень двадцять одна копійка).

Зустрічний позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа: ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним, залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді :