справа № 566/279/21
провадження №2/566/23/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2022 року смт. Млинів Рівненської області

Млинівський районний суд Рівненської області

в складі: одноособово головуючої судді Лободзінського А.С.;

при секретарі судового засідання Драган Л.М.,

з участю: представника позивача - адвоката Музики-Дубравського В.А., представника відповідача адвоката Романчук І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Млинів Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктами спільної сумісної власності подружжя та стягнення грошової компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якому просила визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя: - мисливську гладкоствольну рушницю НОМЕР_1 ; - легковий автомобіль марки Mazda, модель 626 1.8, номерний знак НОМЕР_2 , 1998 року випуску; - спеціалізований причіп марки Mega модель MNW н.з. НОМЕР_3 (ВМД UA204070/2019/014282 ).

Крім цього, просила стягнути з відповідача компенсацію вартості 1/2 ч. майна спільної сумісної власності подружжя на загальну суму 280 111,66 коп..

В обгрунтування позовних вимог вказала, що з відповідачем по справі, починаючи з 29 серпня 2006 року, перебувала у зареєстрованому шлюбі. 29 липня 2020 року рішенням Млинівського районного суду Рівненської області шлюб між ними було розірвано. Майно, що є предметом спору у цій справі, було набуте нею спільно з відповідачем під час шлюбу за кошти сімейного бюджету. Відтак, згідно ст.60 СК України таке майно належить їм на праві спільної сумісної власності. Після розірвання шлюбу позивач виявила намір здійснити поділ спільного з відповідачем майна, яке зареєстроване на ім"я ОСОБА_2 , проте це майно є неподільним. Згідно ст.71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, при цьому іншому з подружжя за його згодою присуджується грошова компенсація замість його частки у праві спільної сумісної власності. Тому, враховуючи неподільність спірного майна, а також те, що за правилом ч.1. ч.2 ст.70 СК України частки майна дружини і чоловіка є рівними, вважає необхідним реалізувати своє право спільної сумісної власності подружжя, шляхом присудження їй грошової компенсації вартості 1/2 ч. від спільного з відповідачем майна.

В судовому засіданні представники позивача: адвокат Зух К.О.; адвокат Музика-Дубравський В.А. позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Позов просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 відзив на позов до суду не подав. В судовому засіданні проти позову заперечував, спростовуючи доводи позивача про належність їм, як подружжю, спірного майна на праві спільної сумісної власності. Натомість, стверджував, що спірне майно було набуто ним за його особисті кошти, в тому числі, отримані у позику від ОСОБА_3 ..

Крім цього стверджував, що за дев`ять місяців до розірвання шлюбу, ОСОБА_1 переїхала до своїх батьків. Від того часу вони, як подружжя, почали проживати окремо. Відтак, придбане в цей період часу за його особисті кошти майно, є його приватною власністю, а тому, не підлягає поділу між ним і ОСОБА_4 ..

Крім цього, відповідач заперечував наведену позивачем у позовній заяві вартість спірного майна, стверджуючи, що дійсна вартість спірного майна є значно меншою.

На підтвердження своїх заперечень відповідач покликався на показання свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також на письмові докази про отримання грошової позики від ОСОБА_3 .. В задоволенні позову просив відмовити.

Допитаний в ході судового розгляду свідок ОСОБА_3 суду показав, що з подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знайомий давно, перебував з ними у товариських стосунках. Свідок підтвердив, що приблизно у липні 2019 року позичив ОСОБА_2 грошові кошти в доларах США на загальну суму 15 000 доларів. Зі слів ОСОБА_2 свідку відомо, що кошти йому потрібні для придбання причіпа до вантажівки, а також на потреби дітей. Крім цього, частину коштів у розмірі 6000 доларів США відповідач мав віддати своїй сестрі у якості боргу, які позичав у неї для придбання легкового автомобіля. У присутності свідка, ОСОБА_2 відрахував частину коштів у сумі 6000 доларів США і повернув своїй сестрі у якості боргу. Позику зазначених коштів було оформлено між ним і ОСОБА_2 у вигляді боргової розписки в письмовій формі. Свідку, також, відомо, що на момент позики, ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_1 і між ними на той час тривали нормальні сімейні стосунки. Яким чином ОСОБА_2 розпорядився позиченими у свідка грошовими коштами, ОСОБА_3 достовірно не відомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду показав, що придбав у ОСОБА_2 автомобіль марки Mazda, модель 626 за 11 000 грн., що еквівалентно 500 доларів США, а також спеціалізований причіп марки Mega модель MNW за 10 000 гривень. Свідок суду, також, показав, що у нього наявні копії письмових договорів про придбання вказаних транспортних засобів у ОСОБА_2 , в яких відображена їх договірна вартість.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду показала, що є сестрою ОСОБА_2 .. У 2016 році позичала йому кошти у сумі 6000 доларів США, які брат повернув їй у 2019 році. Їй відомо, що для повернення боргу, ОСОБА_2 позичив кошти у ОСОБА_3 , оскільки безпосередньо була очевидцем цих подій. Зокрема, у день повернення їй 6000 доларів США, ОСОБА_2 приїхав автомобілем до неї за її місцем проживання в с. Перевередів Млинівського ( Дубенського ) району, після чого вони разом поїхали у с.м.т. Млинів Рівненської області до ОСОБА_3 .. Біля будинку за місцем проживання ОСОБА_3 , останній позичив її брату ОСОБА_2 готівкою кошти в доларах США, частину з яких, а саме 6000 доларів США, брат відрахував і відразу ж віддав для неї. Деталі оформлення братом позики у ОСОБА_3 свідок не пам"ятає, оскільки від тієї дати пройшов значний проміжок часу, і чи складалась про це письмова розписка та при яких обставинах, достовірно повідомити суд не змогла.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду показав, що є родичем відповідача. Йому відомо, що ОСОБА_2 , приблизно у 2017 році, брав позику у своєї сестри ОСОБА_7 в сумі 6000 доларів США для придбання автомобіля Мазда. Пізніше, приблизно у 2019 році, щоб повернути цей борг сестрі, ОСОБА_2 взяв позику у товариша на ім"я ОСОБА_8 , який проживає в с.м.т. Млинів. Свідок був очевидцем цієї події. Однак, яку саме суму грошових коштів ОСОБА_2 позичив у свого товариша, свідку не відомо і чи складалась про це розписка він, також, не пам`ятає. Свідок ОСОБА_6 також показав, що частину позичених коштів ОСОБА_2 віддав своїй сестрі ОСОБА_7 у якості боргу. Водночас обставини повернення цих коштів зі слів свідка ОСОБА_6 є відмінними від тих обставин, про які у своїх поясненнях повідомляє відповідач ОСОБА_2 та свідок ОСОБА_7 .. Зокрема, свідок ОСОБА_6 вказує на те, що кошти ОСОБА_2 повертав своїй сестрі ОСОБА_7 по місцю її проживання у с. Перевередів Млинівського району, в той час як ОСОБА_7 пояснювала, що це відбувалося у с.м.т. Млинів біля будинку ОСОБА_3 ..

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків та проаналізувавши досліджені в ході з"ясування обставин у справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти, відповідні їм правовідносини, внаслідок чого дійшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення в повному обсязі.

Судом встановлено, що починаючи з 29 серпня 2006 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .. Від шлюбу у подружжя народилися діти: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначені обставини не оспорюються сторонами, а отже, визнаються.

Під час шлюбу подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 придбало у власність рухоме майно, а саме:

- мисливську гладкоствольну рушницю НОМЕР_1 , - легковий автомобіль марки Mazda, модель 626 1.8, номерний знак НОМЕР_2 , 1998 року випуску, - спеціалізований причіп марки Mega модель MNW н.з. НОМЕР_3 (ВМД UA204070/2019/014282 ).

Вищезазначене майно було зареєстровано за ОСОБА_2 , що підтверджується документально ( а.с.11-14,17)

29 липня 2020 року рішенням Млинівського районного суду Рівненської області шлюб між ними було розірвано.

Отже, наведені обставини вказують на те, що спірне майно було придбано та зареєстровано на ім"я ОСОБА_2 під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 ..

Відповідно до положень ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, правилом ст.60 СК України встановлено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. З цього приводу Верховний Суд сформував відповідний висновок, який викладено у постанові Великої Палати ВС від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц. У своєму висновку Верховний Суд вказав, що зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорити поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об"єкт, у тому числі в судовому порядку. При цьому, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

За правилом ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вирішуючи спір між сторонами у даній справі, суд виходить з положень вищенаведених норм процесуального закону. Зокрема, чи доведено кожною зі сторін відповідними засобами доказування ті обставини, на які вони покликаються, як на підставу свої вимог і заперечень.

Аналіз показань допитаних в суді свідків та поданих сторонами письмових доказів, досліджених у ході судового розгляду, дає підстави суду дійти висновку, що відповідачем ОСОБА_2 не спростовано факт поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя на спірне у цій справі майно, придбане в період шлюбу.

Так, відповідно до ч.ч 3,4 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно ч.1 ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

У своїх запереченнях проти позову відповідач покликався на те, що спірне майно було придбано ним за особисті кошти, одержані ним у позику. На підтвердження цих обставин, покликався на показання свідків, а також на письмову розписку і договір позики.

Проте, суд відхиляє показання допитаних в суді свідків з приводу отримання відповідачем позики ( як правочинів) у сестри ОСОБА_7 та у ОСОБА_3 , оскільки в розумінні положень ч.ч.3,4 ст.208; ч.1 ст.218 ЦК України; ч.2 ст.78 ЦПК України такі показання є недопустимими доказами у справі. Крім цього, суд відхиляє показання свідків з приводу цих обставин, також, з тих підстав, що вони є суперечливими за своїм змістом щодо місця отримання та повернення ОСОБА_2 позики сестрі ОСОБА_7 , а також у зв"язку з тим, що свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 перебувають з відповідачем по справі в родинних відносинах, що ставить під сумнів достовірність їх показань.

Відтак, суд відхиляє твердження відповідача про придбання легкового автомобіля Мазда за особисті кошти, оскільки цієї обставини належними і допустими доказами, не доведено.

Крім цього, при вирішенні спору суд враховує відомості, відображені в письмових доказах, які були досліджені судом, а саме, в розписці та договорі позики ( а.с.100-101)

Зазначеними письмовими доказами підтверджується та обставина, що договір позики між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 був укладений 08.09.2019. Водночас, як встановлено судом, спірне майно було придбано:

- мисливську гладкоствольну рушницю НОМЕР_1 - у 2014 році, - легковий автомобіль марки Mazda, модель 626 1.8, номерний знак НОМЕР_2 , 1998 року випуску - 10 травня 2016 року, - спеціалізований причіп марки Mega модель MNW н.з. НОМЕР_3 (ВМД UA204070/2019/014282 ) - 12 серпня 2019 року.

Тобто, не тільки автомобіль Mazda, а й усе спірне майно було придбано до того, як ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 в позику грошові кошти в доларах США. Це, у свою чергу, спростовує твердження відповідача про придбання згаданого майна за особисті кошти.

Крім цього, суд враховує, що відповідачем не доведено належними і допустими доказами факт придбання спірного майна в період дії режиму окремого проживання подружжя, оскільки судові рішення про встановлення такого режиму відсутні.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_2 не спростовано презумпцію поширення правового режиму спільної сумісної власності на спірне майно, то у відповідності до ст.60 СК України, вищезазначені: мисливська рушниця; транспортні засоби, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..

Судом також встановлено, що в подальшому, 13 березня 2021 року, спірні транспортні засоби були відчужені відповідачем ОСОБА_2 . ОСОБА_5 , що підтверджується документально ( а.с.66). Тобто, спірні транспортні засоби, як об"єкти права спільної сумісної власності, були відчужені ОСОБА_2 , після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 , і без її згоди.

Згідно з положеннями ст.ст. 21, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до ст.ст. 355, 356 ЦК України майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За правилом ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В Постанові Верховного Суду від 05.10.2020 року у цивільній справі № 537/78/19 викладено правову позицію, яка полягає у наступному.

Так, відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11" Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частини другої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім"я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вказаною постановою роз"яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав і обов"язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток.

Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

При цьому, суд враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), відповідно до яких, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Крім цього, при вирішенні спору суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 лютого 2022 року (оприлюднена 21 липня 2022 року) у справі № 209/3085/20 зробила наступний правовий висновок.

Зокрема, Велика Палата ВС вказала, що приписи частин 4 та 5 статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності треба розуміти таким чином, що правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації). Якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

З цього випливає, що позивач може обрати спосіб захисту свого права на спільне сумісне майно подружжя, шляхом заявлення вимоги про одержання грошової компенсації за належну їй частку у спільному майні. І такий спосіб захисту не вимагає згоди відповідача на внесення відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду.

Встановивши, що спірне у цій справі майно є об"єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_11 та враховуючи, що спірні транспортні засоби були відчужені відповідачем, суд приходить до висновку, що в порядку поділу між сторонами вказаного майна , з відповідача підлягає стягненню грошова компенсація 1/2 ч. ринкової вартості рушниці і транспортних засобів.

Згідно з установленою практикою вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Позивачем на підтвердження заявленого у позові розміру грошової компенсації вартості 1/2 ч. майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності її і ОСОБА_2 , подано документальні відомості із загальнодоступних інформаціних ресурсів про середню ринкову вартість аналогічного за своїми характеристиками майна ( а.с. 18-25), на основі чого сформовано розмір грошової компенсації в сумі 280 111 грн., з яких:

- вартість 1/2 ч. легкового автомобіля марки Mazda, модель 626 1.8, номерний знак НОМЕР_2 , 1998 року випуску - 54 541,50 грн., - вартість 1/2 ч. спеціалізованого причіпа марки Mega модель MNW н.з. НОМЕР_3 (ВМД UA204070/2019/014282 ) - 219 570 грн.16 коп.,

- вартість 1/2 ч. мисливської гладкоствольної рушниці НОМЕР_1 - 6 000 грн..

Відповідач на спростування заявленої позивачем вартості спірного майна покликався на показання свідка ОСОБА_5 , який у судовому засіданні дав показання про виплачені ОСОБА_2 суми грошових коштів за придбані у нього автомобіль марки Mazda та спеціалізований причіп марки Mega модель MNW.

Проте, показання свідка ОСОБА_5 у якості доказу вартості автотранспортних засобів, суд відхиляє з підстав, передбачених ч.ч 3,4 ст. 208; ч.1 ст.218 ЦК України, ч.2 ст.78 ЦПК України, оскільки належним і допустим, в даному випадку, може бути, виключно, письмовий доказ, який підтверджує факт вчинення правочину на конкретну суму. Таких доказів стороною відповідача до суду не подано.

При цьому, суд враховує, що за заявою позивача, з метою проведення експертизи на предмет визначення вартості спірного майна, судом вживались заходи забезпечення позову. Однак, як встановлено судом, і про що зазначено вище, відповідачем ОСОБА_2 було відчужено спірні транспортні засоби, що унеможливило проведення відповідної експертизи.

Будь-яких документальних доказів на спростування заявленої позивачем вартості 1/2 ч. спірного майна, відповідачем не подано. Відтак, приймаючи до уваги положення ч.1 ст.81 ЦПК України, суд вважає, що ОСОБА_2 не доведено протилежного, а саме, що вартість заявленої позивачем грошової компенсації 1/2 ч. спільного сумісного з ОСОБА_2 майна, є іншою.

Враховуючи вище наведене у сукупності, суд прийшов до висновку, що в ході судового розгляду знайшли своє підтвердження обставини, на які позивач ОСОБА_1 покликалась у своєму позові, як на підставу позовних вимог, у зв"язку з чим, її позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати позивача ОСОБА_1 на оплату судового збору за подання позовної заяви до суду становлять 2801,12 грн.. (а.с. 1)

Оскільки, позов ОСОБА_1 задоволено повністю, то 2801,12 грн. судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі наведеного, керуючись статтями 12, 13, 19, 89, 141, 206, 258 - 259, 265, 354 ЦПК України

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктами спільної сумісної власності подружжя та стягнення грошової компенсації - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 :

- мисливську гладкоствольну рушницю НОМЕР_1 ,

- легковий автомобіль марки Mazda, модель 626 1.8, номерний знак НОМЕР_2 , 1998 року випуску,

- спеціалізований причіп марки Mega модель MNW н.з. НОМЕР_3 (ВМД UA204070/2019/014282 ).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) компенсацію 1/2 частини вартості майна спільної сумісної власності подружжя в сумі 280111 (двісті вісімдесят тисяч сто одинадцять) гривень 66 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) 2801 (дві тисячі вісімсот одну) гривню 12 копійок, сплаченого нею та документально підтвердженого судового збору.

Заходи забезпечення позову вжиті, відповідно до ухвали Млинівського районного суду Рівненської області від 11.03.2021, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили, а по завершенню вказаного строку, є такими, що втратили свою чинність.

Рішення може бути оскаржене до судової палати з розгляду цивільних справ Рівненського апеляційного суду, шляхом подання в тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Повне судове рішення виготовлено 06 грудня 2022 року.

СУДДЯ: