ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 685/932/21

Провадження № 22-ц/4820/1424/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Теофіпольська багатопрофільна лікарня» Теофіпольської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, Управління Держпраці у Хмельницькій області про визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, визнання незаконним та скасування акту за формою Н-1 від 17 листопада 2020 року про проведення розслідування нещасного випадку та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теофіпольського районногог суду Хмельницької області в складі судді Бурлак Г.І. від 23 червня 2022 року.

Заслухавши доповідача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

В липні 2021 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідачів, зазначила, що відповідно до повідомлення КНП «Теофіпольська центральна районна лікарня» 17.09.2020 року у цьому Комунальному некомерційному підприємстві «Теофіпольська центральна районна лікарня» з ОСОБА_2 , матір`ю позивачки, яка працювала молодшою медичною сестрою у лікарні, стався нещасний випадок - під час виконання своїх службових обов`язків вона була інфікована СОVID-19, що призвело до її смерті. Померла ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

20.10.2020 року наказом Управління Держпраці у Хмельницькій області (далі управління Держпраці) для з`ясування обставин і причин гострого професійного захворювання зі смертельним наслідком, що сталося з ОСОБА_2 , було призначено комісію з спеціального розслідування, наказом від 09.11.2020 року Управлінням Держпраці у Хмельницькій області продовжено термін спеціального розслідування.

За результатами проведення розслідування нещасного випадку складено акт від 18.11.2020 року за формою Н-1/НП, відповідно до якого комісія дійшла висновку, що гостре професійне захворювання зі смертельним наслідком з молодшою медичною сестрою КНП «Теофіпольська ЦРЛ» ОСОБА_2 не підпадає під дію п.52 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» затверджених постановою КМУ від 17.04.2019 №337 і визнається таким, що не пов`язане з виробництвом.

Позивачка, не погоджуючись з цим рішенням, звернулася до Управління Держпраці з проханням повторно провести розслідування, оскільки вважає, що смерть матері настала внаслідок гострого професійного захворювання, що пов`язане з виробництвом, однак листом від 29.01.2021 року їй повідомлено про недоцільність повторного розслідування. Вважає, що при прийнятті рішення щодо визнання даного нещасного випадку таким, що не пов`язаний з виробництвом, комісією не досліджено всі фактичні обставини справи та передчасно, з порушенням норм чинного законодавства прийнято дане рішення.

Тому просила визнати нещасний випадок, який стався з ОСОБА_2 12.10.2020 року під час виконання трудових обов`язків в КНП «Теофіпольська центральна районна лікарня» таким, що пов`язаний з виробництвом, визнати незаконними та скасувати акт за формою Н-1 від 17.11.2020 року про проведення розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_2 , зобов`язати КНП «Теофіпольська багатопрофільна лікарня» провести розслідування нещасного випадку, який стався з молодшою медичною сестрою ОСОБА_2 12.10.2020 року та скласти відповідний акт.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 23.06.2022 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як незаконне та задовольнити позов. На думку апелянтки, судом не взято до уваги той факт, що у карті епідеміологічного дослідження № 138 від 28.10.2020 року не встановлено найімовірніше місце зараження, що ставить під сумнів рішення комісії спеціального розслідування гострого професійного захворювання, що сталося 12.10.2020 року. Акт розслідування нещасного випадку не відповідає вимогам п. 52 "Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві", затвердженого постановою КМУ від 17.04.2019 року № 337. Також судом не в повній мірі досліджено Протокол № 3 засідання комісії спеціального розслідування нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії від 17.11.2020 року, в якому під час голосування щодо прийняття рішення про визнання гострого професійого захворювання, такого, що пов`язаного з виробництвом думка членів розділилася в рівних частинах (4 проголосували - за, 4 - проти, включаючи голову комісії, який має переважне право ), не враховано думку чотирьох членів комісії, які проголосували щодо визнання нещасного випадку, який трапився з молодшою медичною сестрою ОСОБА_2 таким, що пов`язаний з її професійною діяльністю, та не допитано їх під час судового розгляду.

У відзиві Управління Держпраці вважає рішення суду законним, а апеляційну скаргу - безпідставною. Судом першої інстанції правильно встановлено, що твердження позивача про інфікування її матері ОСОБА_2 на території КНП «Теофіпольська ЦРЛ» під час виконання нею посадових обов`язків є припущенням і не ґрунтується на доказах.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що позивачка є донькою померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2

ОСОБА_2 працювала в КНП «Теофіпольська ЦРЛ» на посаді молодшої медичної сестри стерилізаційного відділення. 04.09.2020 року вона захворіла, 11.09.2020 року госпіталізована до інфекційного відділення Теофіпольської ЦРЛ, 17.09.2020 року встановлено діагноз РНК вірус COVID-19 та направлено до КНП «Красилівська ЦРЛ».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, посмертний діагноз - гостра легенево-серцева недостатність, позагоспітальна двобічна полісегментарна пневмонія, коронавірус COVID-19.

Згідно з актом розслідування гострого професійного захворювання, що сталося 12.10.2020 року о 09 год. 30 хв. від 18.11.2020 року за формою Н-1/НП, гостре професійне захворювання зі смертельним наслідком з молодшою медичною сестрою КНП «Теофіпольська ЦРЛ» ОСОБА_2 не підпадає під дію п.52 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою КМУ від 17.04.2019 №337 і визнається таким, що не пов`язане з виробництвом. За змістом акта стерилізаційне відділення, в якому працювала ОСОБА_2 , складається з трьох приміщень, для передачі матеріалів з одного приміщення в інше, в перегородках між приміщеннями влаштовані вікна. У першому приміщенні розташовані автоклави. В другому приміщенні накопичуються простерилізовані матеріали, а третє приміщення призначене для отримання через віконце простерилізованих матеріалів персоналом з інших відділень лікарні.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачка не довела достатніми та допустимими доказами, що її матір захворіла на коронавірусну хворобу COVID-19 на робочому місці саме у зв`язку з виконанням своїх посадових обов`язків, тобто, що це гостре професійне захворювання пов`язане з виробництвом. Відтак відсутні підстави визнати нещасний випадок, який стався з ОСОБА_2 таким, що пов`язаний з виробництвом, визнати незаконним та скасувати акт Н-1 від 17.11.2020 року.

Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду є безпідставними.

Так відповідно до ч. 6 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці».

Відповідно до статті 22 Закону України «Про охоронупраці» та ч.2 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці». Кабінетом Міністрів України постановою від 17 квітня 2019 року №337 затверджено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві (далі Порядок №337).

Згідно з пунктами 1 та 2 Порядку №337 в редакції, чинній на час виникнення цих правовідносин, цей Порядок визначає процедуру проведення розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, що сталися з особами, визначеними частиною першою статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Вимоги цього Порядку поширюються на всіх юридичних і фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та осіб, зазначених у пункті 1 цього Порядку.

Згідно п. 3 Порядку № 337 гостре професійне захворювання (отруєння) - це захворювання (або смерть), що виникло після однократного (протягом не більш як однієї робочої зміни) впливу на працівника шкідливих факторів фізичного, біологічного та хімічного характеру (у тому числі інфекційні, паразитарні, алергійні захворювання); нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків або в дорозі (на транспортному засобі підприємства чи за дорученням роботодавця), внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, гострого професійного захворювання (отруєння) та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного та рослинного світу, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення тощо.

Пунктом 52 Порядку № 337 визначені обставини, за яких нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) визнаються пов`язаними з виробництвом, до яких, зокрема, належить однократний вплив на працівника шкідливих чи небезпечних виробничих факторів, внаслідок яких у нього виникло гостре професійне захворювання (отруєння), за наявності висновку закладу охорони здоров`я.

Відповідно до п. 3 Порядку здійснення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та визначення їх розмірів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 року № 498 (далі - Порядок № 498) у разі смерті медичного працівника, що настала внаслідок його інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, членам сім`ї, батькам, утриманцям померлого медичного працівника проводиться виплата в розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року.

Згідно з пунктом 6 Порядку № 498 факт смерті медичного працівника з причин, пов`язаних з його інфікуванням COVID-19 під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, встановлюється комісією (спеціальною комісією) з розслідування (спеціального розслідування), що проводиться відповідно до Порядку № 337, та оформляється актом розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався (сталося/сталася), за встановленою формою.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування позову позивачка посилалася на те, що її матір інфікувалася COVID-19 на робочому місці під час виконання своїх службових обов`язків, оскільки вона контактувала з медичними працівниками лікарні, які вже були інфіковані, зокрема, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Разом з тим, такі твердження дійсно всупереч нормам ст.ст. 12, 81 ЦПК України не ґрунтуються на достатніх та допустимих доказах.

Так, згідно з актом розслідування гострого професійного захворювання Н-1/НП від 18.11.2020 року стерилізаційне відділення, в якому працювала ОСОБА_2 , складається з трьох приміщень, для передачі матеріалів з одного приміщення в інше, в перегородках між приміщеннями влаштовані вікна. У першому приміщенні розташовані автоклави. В другому приміщенні накопичуються простерилізовані матеріали, а третє приміщення призначене для отримання через віконце простерилізованих матеріалів персоналом з інших відділень лікарні. Отже, саме влаштування стерилізаційного відділення забезпечує можливість виконання своїх посадових обов`язків працівником відділення без необхідності контактів з працівниками інших відділень (підрозділів) лікарні.

Ці ж обставини підтвердила в суді свідок ОСОБА_5 , лікар-епідеміолог, яка ствердила, що ОСОБА_6 могла інфікуватися COVID-19 на території лікарні, але не у зв`язку з виконанням своїх службових обов`язків - до неї як молодшої медсестри стерилізаційного відділення приносили вже первинно оброблені і поміщені в металеві бікси інструменти, які вона, не відкриваючи ці бікси, ставила їх в автоклав, після стерилізації виймала і ставила на біксах бирку.

Суд першої інстанції також дав належну оцінку поясненням ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , і правильно констатував, що відповідно до посадової інструкції молодщшої медичної сестри стерилізаційного відділення Теофіпольської лікарні в посадові обов`язки ОСОБА_2 не входило спілкування з ОСОБА_4 (медсестрою дитячого відділення), а з ОСОБА_3 вона спілкувалася не з приводу виконання посадових обов`язків, а з особистих питань.

Матеріали справи не містять жодних доказів, що ОСОБА_2 в період з 01.09.2020 року контактувала з особами, які визначені в її посадовій інструкції і були на той час носіями інфекції COVID-19.

Доводи апеляційної скарги, що акт розслідування нещасного випадку не відповідає вимогам п. 52 Порядку № 337, є безпідставними, оскільки він ґрунтується також на висновку комісії Департаменту охорони здоров`я ХОДА про те, що смерть ОСОБА_2 не можна вважати внаслідок гострого професійного захворювання.

Згідно з пунктом 34 Порядку № 337 рішення щодо визнання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) пов`язаними чи не пов`язаними з виробництвом приймається комісією (спеціальною комісією) шляхом голосування простою більшістю голосів. У разі рівної кількості голосів членів комісії (спеціальної комісії) голос голови комісії (спеціальної комісії) є вирішальним.

Тому за рівного поділу голосів членів комісії (4 до 4) та голосу голови комісії «проти» рішення комісії відповідає зазначеній нормі Порядку.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 23 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 листопад 2022 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк