Провадження № 22-з/4808/77/22
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О.А.
Суддя-доповідач Бойчук
28 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача Бойчука І.В.,
суддів Пнівчук О.В., Томин О.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 23 лютого 2022 року під головуванням судді Татарінової О.А. у м. Івано-Франківську,
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року апеляційну скаргу представника АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 23 лютого 2022 року залишено без змін.
Представник ОСОБА_1 подав заяву про ухвалення додаткового рішення у справі та стягнення судових витрат, понесених у суді апеляційної інстанції.. Вказана заява надійшла до Івано-Франківського апеляційного суду 18 листопада 2022 року. Копію заяви про ухвалення додаткового рішення 18 листопада 2022 року направлено АТ КБ «ПриватБанк» з використанням підсистеми «Електронний суд» та ОСОБА_2 електронною поштою.
Заява обґрунтована тим, що в зв`язку з розглядом справи в апеляційному суді позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу. У відзиві на апеляційну скаргу позивач надав суду попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які вона очікує понести в зв`язку з розглядом справи, а у судовому засіданні 16 листопада 2022 року було заявлено, що докази про витрати на правничу допомогу будуть надані суду після ухвалення рішення у встановлений ЦПК України строк.
Просив суд стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 21 листопада 2022 року заяву призначено до розгляду без виклику учасників справи. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції свої міркування або заперечення стосовно заяви про стягнення на користь позивача судових витрат.
Представник АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 заперечення щодо заяви про стягнення судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, не подали.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви про стягнення судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, з таких підстав.
Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14 додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.
Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що позивачем очікується понесення витрат за надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції у цій справі. Відповідно до попереднього розрахунку таких витрат позивач очікував понести витрати у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000 грн, виходячи з наступного розрахунку: ознайомлення з матеріалами апеляції, аналіз судової практики, в тому числі за участі АТ КБ «ПриватБанк», 3 год. по 500 грн = 1 500 грн; підготовка відзиву на апеляційну скаргу 5 год. по 500 грн = 2 500 грн, участь в судових засіданнях не залежно від способу участі (онлайн чи очно) 3 000 грн за кожне засідання.
Також представником позивача в судовому засіданні 16.11.2022 зазначено, що докази фактичного розміру судових витрат будуть подані у порядку та строки, визначені ЦПК України.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI).
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
На підтвердження понесення відповідачем витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції заявником подано договір про надання професійної правової допомоги № 25/10/22, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Малетиним А.Я. 25.10.2022, та акт про надання професійної правничої допомоги від 16.11.2022.
Згідно п. 4 договору за надання правової допомоги клієнт має сплатити адвокату гонорар, виходячи з наступних узгоджених цін на послуги: ознайомлення з матеріалами апеляції, аналіз судової практики, в тому числі за участі АТ КБ «ПриватБанк», 3 год. по 500 грн = 1 500 грн; підготовка відзиву на апеляційну скаргу 5 год. по 500 грн = 2 500 грн, участь в судових засіданнях не залежно від способу участі (онлайн чи очно) 3 000 грн за кожне засідання.
З акта про надання професійної правничої допомоги, складеного ОСОБА_1 та адвокатом Малетиним А.Я. 16.11.2022, убачається, що адвокатом на аналіз апеляційної скарги витрачено 3 год (усього вартістю 1 500 грн), на підготовку відзиву на апеляційну скаргу - 5 год (усього вартістю 2 500 грн), участь у двох судових засіданнях - 6 000 грн, а всього на загальну суму 10 000 грн.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу згідно заяви представника ОСОБА_1 , апеляційний суд враховує відсутність заперечення позивача чи його клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, і чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, обґрунтованість розміру цих витрат, складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності таких витрат.
Апеляційний суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази на підтвердження цих витрат не є безумовною підставою для їх стягнення судом у визначеному розмірі з позивача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності цих витрат.
З опису послуг вбачається, що позивачу адвокатом Малетиним А.Я. надавалися послуги на правову допомогу, які полягали у здійсненні ним ознайомлення з матеріалами апеляції, аналізу судової практики, в тому числі за участі АТ КБ «ПриватБанк», складання відзиву на апеляційну скаргу і участі в судових засіданнях.
Цей же адвокат здійснював підготовку позовної заяви та брав участь в розгляді вказаної справи в суді першої інстанції, а тому був ознайомлений з матеріалами та обставинами справи. Враховуючи категорію справи та те, що предмет спору в цій справі не є складним і містить лише аналогічні епізоди спірних правовідносин, характер позовних вимог є розповсюдженою категорією цивільних справ, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних і процесуальні документи, які містяться у ній не є складними та не займали значних витрат часу на їх виготовлення.Дослідивши відзив на апеляційну скаргу, слід зазначити, що викладені в ньому доводи про обставини справи є по суті такими ж як і у позовній заяві, яку подано позивачем до суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що складення відзиву на апеляційну скаргу не потребувало додаткових зусиль та знань, великої тривалості часу адвоката, як і відсутня необхідність у додатковому аналізі обставин справи та вивченні нормативно-правової бази. Таким чином, зазначення в розрахунку витрат на професійну правничу допомогу витраченого часу в кількості 8 год., зокрема і на аналіз апеляційної скарги, що входить до послуги з підготовки та подання відзиву, є явно завищеною та необґрунтованою. Крім того, згідно акта на аналіз апеляційної скарги адвокатом витрачено час в кількості 3 год., однак згідно договору про надання професійної правничої допомогисторони узгодили ціни на послуги та час їх надання у такій кількості, крім ознайомлення з матеріалами апеляції, також на аналіз судової практики, в тому числі за участі АТ КБ «ПриватБанк».
Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що зазначені виконані адвокатом роботи, з урахуванням їх незначної складності, тривалості судових засідань та, що в наступному розгляд справи здійснювався в режимі відеоконференції, не відповідають критерію реальності адвокатських витрат, а зазначений заявником розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн належним чином не обґрунтований, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Тому, враховуючи незначну складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії необхідності вчинення певних процесуальних дій у справі, реальності адвокатських витрат, апеляційний суд вважає, що обґрунтованими і пропорційними до предмета спору є витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 1 500 грн, які слід стягнути з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. 133, 137, 141, 270, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в частині судових витрат на правничу допомогу задовольнити частково.
Ухвалити додаткове рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 23 лютого 2022 року.
В задоволенні решти вимог заяви відмовити.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 28 листопада 2022 року.
Суддя-доповідач: І.В. Бойчук
Судді: О.В. Пнівчук
О.О. Томин