Справа № 344/4029/22
Провадження № 2/344/2080/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Дементьєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської ради, Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Департаменту інфраструктури, житлової та комунальної політики Івано-Франківської міської ради, третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_3 про визнання частково недійсним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів №95 від 10.03.1993 року; визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та зобов`язання передати квартиру у спільну сумісну власність відповідно до Закону України Про приватизацію державного фонду, стягнення судових витрат

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом відповідно до Івано-Франківської міської ради, Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Департаменту інфраструктури, житлової та комунальної політики Івано-Франківської міської ради, третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_3 про визнання частково недійсним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів №95 від 10.03.1993 року; визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та зобов`язання передати квартиру у спільну сумісну власність відповідно до Закону України Про приватизацію державного фонду, стягнення судових витрат. Позов мотивували тим, що вони зареєстровані та постійно проживають в трикімнатній квартирі, жилою площею 37,2 кв. м, загальною площею 62,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 з часу закінчення будівництва цього будинку та здачі його в експлуатацію в 1986 р. і до цього часу. В лютому 1993 р. в складі сім?ї з 3 осіб вони - позивачі, разом з ОСОБА_3 , який був визначений уповноваженим від їхньої сім?ї, звернулися до органу приватизації з заявою про приватизацію квартири. Органом приватизації заяву було задоволено, за ними трьома, а саме, за ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано право власності ( спільна сумісна власність) на квартиру АДРЕСА_2 . Підстава для ресстрації права власності - свідоцтво про право власності від 11.03.1993 р., видане агенством по приватизації державного житлового фонду згідно з рішеннями міськвиконкому від 10.03.1993 р. №95. Рішенням від 11 жовтня 2021 р. №60868012 державний реєстратор відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради відмовив у державній реєстрації прав на нерухоме майно заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_1 від 05 жовтня 2021 р. з підстав, що в свідодцтво про право власності на житло від 11.03.1993 р., вказаний один власник - ОСОБА_3 , а в довідці ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації від 20.08.2021 № 01733 вказані три власники: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Крім того, державний реєстратор виявив, що в рішенні виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 10.03.1993 р. № 95, приватизація житла здійснив ОСОБА_4 , а свідоцтві Агенства по приватизії державного фонду про право власності на житло від 11.03.1993 р., вказаний - ОСОБА_3 . Згідно з копією оспорюваного свідоцтва про право власності на житло від 11.03.1993 р., виданого агенством по приватизації державного житлового фонду м. Івано-Франківську згідно з рішенням Івано-Франківського МВК від 10.03.1993 р. №95, спірна квартира значиться належною на праві власності ОСОБА_3 . З архівного витягу з додатку до рішення виконавчого комітету Івано-Франків міської ради народних депутатів № 95 від 10.03.1993 р. в списках громадян, за якими визнано право власності на квартиру, під номером 169 значиться ОСОБА_4 АДРЕСА_3 , загальна площа квартири 62,7 кв. м, санітарна норма 73 кв.м. кількість проживаючих - 3 особи, пільги - 1 кімната, сума житлових чеків 5150. Право власності на спірну квартиру зареєстроване на підставі цього свідоцтва та записане у реєстрову книгу ОКП «Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації». Відповідно до довідки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Івано-Франкі обласне бюро технічної інвентаризації» на спірну квартиру, остання значиться у власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі оспорюваного свідоцтва. 3 копії заяви ОСОБА_3 , як наймача спірної квартири, поданої 18.02.1993 р. керівнику органу приватизації - агенству з приватизації державного житлового фонду м. Івано-Франківськ, заявник просив оформити передачу у спільну сумісну власність спірну квартиру, яку він займає разом з повнолітніми членами своєї сім`ї - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на умовах найму. Зазначив, що уповноваженим власником квартири визначено його. До заяви він додав довідку про склад сім?ї на займані приміщення у складі якої вказано обох позивачів. Вказаним вище стверджуються доводи позивачів у тій їх частині, що вони як члени сім?ї заявника ОСОБА_3 , на момент приватизації спірної квартири правомірно набули права власності на неї ( її частку) в порядку приватизації, так як на момент приватизації квартири постійно проживали у ній. З вини працівників агенства з приватизації державного житлового фонду м.Івано-Франківськ, які готували необхідні документи, в рішенні виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів № 95 від 10.03.1993 р. в списках громадян якими визнане право власності на квартиру, під номером 169 значиться лише ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 .

10.05.2022 року представник Івано-Франківської міської ради подала заяву про застосування строків позовної давності (а.с.41-42).

17.05.2022 року представник Івано-Франківської міської ради надала відзив на позовну заяву відповідно до якого, вважає, що позовна заява є безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення. Зазначила, що підставами для визнання рішення виконавчого комітету недійсним повинна бути невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Оскаржуване рішення жодним чмном не порушеє прав позивачів у справі, оскільки в рішенні, відповідно до вимог чинного законодавства визначено уповноваженого власника. Крім того, зазначила, що позивачами неналежно обратий саосіб захисту своїх прав (а.с.55-56).

21.06.2022 року позивачі подали заяву про зміну предмета позову, просили визнати рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів № 95 від 10.03.1993 р., в додатку до якого в списку громадян, за якими визнане право власності, за № 169, номер розпорядження 258, значиться ОСОБА_4 , адрес квартири - АДРЕСА_3 , загальна площа квартири 62,7 кв. м, санітарна норма 73 кв. м, кількість проживаючих - 3 особи, пільги - 1 кімната, сума житлових чеків - 5150, в цій частині недійсним; визнати свідоцтво про право власності на житло від 11.03.1993 р., яке видано агентством по приватизації державного фонду м. Івано-Франківськ, на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів №95 від 10.03.1993 р., що квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , належить на праві спільної сумісної власності гр. ОСОБА_3 недійсним; зобов?язати Івано-Франківську міську раду передати квартиру АДРЕСА_4 у спільну сумісну власність ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Стягнути з відповідачів на їхню користь судові витрати по справі (а.с. 67-68).

12.09.2022 року ухвалою Івано-Франківського міського суду залучено до участі в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської ради, третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_3 про визнання частково недійсним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів №95 від 10.03.1993 року; визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та зобов`язання передати квартиру у спільну сумісну власність відповідно до Закону України Про приватизацію державного фонду, стягнення судових витрат, як співвідповідача Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради.(а.с. 80).

06.10.2022 року ухвалою Івано-Франківського міського суду залучено до участі в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської ради, Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_3 про визнання частково недійсним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів №95 від 10.03.1993 року; визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та зобов`язання передати квартиру у спільну сумісну власність відповідно до Закону України Про приватизацію державного фонду, стягнення судових витрат, як співвідповідача Департамент інфраструктури, житлової та комунальної політики Івано-Франківської міської ради(а.с. 96).

18.11.2022 року позивачі подали заяву про зміну предмета позову, просили визнати рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів № 95 від 10.03.1993 р., в додатку до якого в списку громадян, за якими визнане право власності, за № 169, номер розпорядження 258, значиться ОСОБА_4 , адрес квартири - АДРЕСА_3 , загальна площа квартири 62,7 кв. м, санітарна норма 73 кв. м, кількість проживаючих - 3 особи, пільги - 1 кімната, сума житлових чеків - 5150, в цій частині недійсним; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 11.03.1993 р., яке видано агентством по приватизації державного фонду м. Івано-Франківськ, на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів №95 від 10.03.1993 р., що квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_3 ; зобов?язати уповноважений орган Департамент інфраструктури, житлової та комунальної політики Івано-Франківської міської ради передати квартиру АДРЕСА_4 у спільну сумісну власність ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Стягнути з відповідачів на їхню користь судові витрати по справі (а.с. 105).

23.11.2022 року позивачі подали заяву про зменшення позовних вимог, та просили визнати рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів № 95 від 10.03.1993 р., в додатку до якого в списку громадян, за якими визнане право власності, за № 169, номер розпорядження 258, значиться ОСОБА_4 , адрес квартири - АДРЕСА_3 , загальна площа квартири 62,7 кв. м, санітарна норма 73 кв. м, кількість проживаючих - 3 особи, пільги - 1 кімната, сума житлових чеків - 5150, в цій частині недійсним; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 11.03.1993 р., яке видано агентством по приватизації державного фонду м. Івано-Франківськ, на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів №95 від 10.03.1993 р., що квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_3 (а.с. 108-109).

Позивачі та їх представник заяву про зменшення позовних вимог підтримали, просили задоволити в повному обсязі.

Представник відповідачів: виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Івано-Франківської міської ради проти позову заперечила з підстав наведених у відзиві.

Представник Департаменту інфраструктури, житлової та комунальної політики Івано-Франківської міської ради в судове засідання не з`явилась, про дату та час судового засідання повідомлялась належним чином.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 проти позову не заперечив, просив позов задоволити.

Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 18.02.1993 р. ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернулися до органу приватизації з заявою про приватизацію квартири. Уповноваженим власником квартири визначено ОСОБА_3 (а.с.14).

Згідно довідки про склад сім?ї № 14 від 18.02.1993 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані та проживають ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с.15).

Відповідно до архівного витягу з додатку до рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів № 95 від 10.03.1993 року за № 169 у списку громадян, за якими визнано право власності на квартиру зазначено ОСОБА_4 , за адресою АДРЕСА_3 , при цьому в графі «кількість проживаючих» зазначено 3 чол. (а.с.8).

Відповідно до розпорядження агенства по приватизації №258, вирішено прохання наймача ОСОБА_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 задоволити і передати вказану квартиру в приватну сумісну власність (а.с.63).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11.03.1993 року виданого агенством по приватизації державного фонду, квартира за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 (а.с.16).

Як вбачається з справи на приватизований об`єкт нерухомого майна будинковолодіння АДРЕСА_3 . дана квартира належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності виданого 11.03.1993 р. згідно рішення виконкому №95 від 10.03.1993 року (а.с.9-13).

Як вбачається з довідки №01733 від 20.08.2021 року виданої Івано-Франківським ОБТІ 20.08.2021 року, за ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було зареєстровано право власності в рівних долях на квартиру АДРЕСА_4 . Підстава для ресстрації права власності - свідоцтво про право власності від 11.03.1993 р., видане агенством по приватизації державного житлового фонду згідно з рішеннями МВК від 10.03.1993 р. №95. (а.с.19).

Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 11.10.2021 року №60868012 державний реєстратор відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради відмовив у державній реєстрації прав на нерухоме майно заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_1 від 05 жовтня 2021 р. з підстав, що в свідодцтво про право власності на житло від 11.03.1993 р., вказаний один власник - ОСОБА_3 , а в довідці ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації від 20.08.2021 № 01733 вказані три власники: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с.20).

Згідно зі статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Приватизація державного житлового фонду в Україні здійснюється відповідно до Конституції України, Цивільного Кодексу України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Положення про порядок передачі квартир (домоволодінь) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово- комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56, яке було чинним на час приватизації житла.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. У разі порушення цього права, згідно положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною 1 ст. 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що с в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено такі основні умови, виключно з дотриманням яких може відбутись приватизація: здійснення приватизації уповноваженими на це органами; згода всіх повнолітніх членів сім`ї; постійне проживання у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку; згода тимчасово відсутніх членів сім`ї, за якими зберігається право на житло.

Відповідно до п. 2 ст. 8 Закону України від 19 червня 1992 року «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація проводиться шляхом передачі займаних квартир (будинків) в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Оскільки на момент приватизації у квартирі проживали позивачі, то квартира мала перейти у приватну власність по 1/3 кожному мешканцю.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі [будинку] разом з наймачем або за якими зберігається права на житло.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до п. 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян затверджене наказом Держжитлокомунгоспу України від 15.09.1992 р. №56 в редакції наказу № 72 від 05.08.1994 року передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Як зазначено у правовому висновку Верховного Суду України по справі № 6-125цс12 від 30 січня 2013 року, виходячи з аналізу змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами ст.ст. 1, 6, 9, 61, 65, 65-1 ЖК України, ст. 29 ЦК України, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї.

Виходячи з аналізу зазначених норм закону, умовою для здійснення приватизації житла є обов`язкова письмова згода всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, яка оформляється спільною заявою, а тимчасово відсутні дають письмове підтвердження. У випадку коли хтось з членів сім`ї, який має право користування жилим приміщенням не дає письмової згоди на приватизацію житла, яке підлягає передачі у спільну сумісну власність, а також за наявності розбіжностей між повнолітніми членами сім`ї щодо уповноваженої особи (уповноваженого наймача), таке жиле приміщення не може бути приватизовано. Наслідком порушення вимог ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» може бути визнання приватизації недійсною.

Органом приватизації допущено порушення Першого Протоколу до Європейської конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод, а саме ст. 1 «Захист власності», яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Своїм рішенням орган приватизації позбавив права Позивачів мирно володіти своєю квартирою.

Незважаючи на те, що у квартирі на момент проведення приватизації було зареєстровано три особи, орган приватизації здійснив приватизацію квартири лише на одного мешканця цієї квартири, про що зазначив у виданому свідоцтві, що унеможливило здійснення приватизації у законному порядку.

На даний момент у квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані такі особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що приватизація квартири є незаконною, відбулась з порушенням чинного законодавства та грубим ігноруванням прав Позивачів, які на той час були зареєстровані та проживали у вказаному житлі і відповідно мали право на приватизацію квартири.

За таких обставин заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Заява представника відповідача Івано-Франківської міської ради про застосування наслідків спливу позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки суд погоджується із твердженням позивачів, які викладені у позовній заяві, що про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень позивачі дізналися тільки у жовтні 2021 року. Протилежного перед судом відповідачами не доведено.

У відповідності до п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись статтями12,13,14,141,259,265,268,273,354,355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Поновити позивачам процесуальний строк на подання даного позову.

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської ради, Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Департаменту інфраструктури, житлової та комунальної політики Івано-Франківської міської ради, третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів №95 від 10.03.1993 року; визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, стягнення судових витрат задоволити.

Визнати рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів № 95 від 10.03.1993 р., в додатку до якого в списку громадян, за якими визнане право власності, за № 169, номер розпорядження 258, значиться ОСОБА_4 , адрес квартири - АДРЕСА_3 , загальна площа квартири 62,7 кв. м, санітарна норма 73 кв. м, кількість проживаючих - 3 особи, пільги - 1 кімната, сума житлових чеків - 5150, в цій частині недійсним.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 11.03.1993 р., яке видано агентством по приватизації державного фонду м. Івано-Франківськ, на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів №95 від 10.03.1993 р., що квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_3 .

Стягнути з Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (м.Івано-Франківськ, вул.Грушевського, 21, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 992 гривні 40 коп. судового збору.

Стягнути з Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (м.Івано-Франківськ, вул.Грушевського, 21, ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 992 гривні 40 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 01.12.2022 року.

Суддя Пастернак І.А.