Справа № 401/552/20; 2/401/15/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2022 року Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Гармаш Т. І., за участю секретаря судового засідання Липко О. А., розглянувши в порядку загального позовного провадження в місті Світловодську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа-Банк" про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Акціонерного товариства "Альфа-Банк" з позовом про захист прав споживачів та з урахуванням змін прохальної частини від 16.04.2020 року просить суд визнати несправедливим та недійсним з моменту укладання умову кредитного договору від 29.03.2019 року № 631141029 в частині його обов`язку сплачувати щомісячно комісію за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості та стягнути з відповідача на його користь переплачені ним грошові кошти у розмірі понад 11347 грн. 94 коп.

В обґрунтування позову посилається на те, що 29 березня 2019 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № 631141029. За умовами цього договору позивачу надавався кредитний ліміт у сумі 27000 грн. 00 коп. у вигляді встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Позивач виявив, що з нього утримуються за рахунок кредитних коштів суми оплати за розрахунково-касове обслуговування кредитної картки. Вважає, що встановлення плати за розрахунково-касове обслуговування картки здійснено незаконно, оскільки ці умови договору є несправедливими та незаконними.

05 травня 2020 року в відзиві на позовну заяву представник позивача вказує, що позовні вимоги не визнає. Заперечення обґрунтувала тим, що позивач, підписавши анкету - заяву, Оферту, Акцепт, Паспорт споживчого кредиту, які складають у сукупності Кредитний договір № 631141029, погодився з умовами кредитування, що свідчить про дотримання форми договору, визначеної законом. Зазначила, що Законом України «Про споживче кредитування» чітко визначена можливість банками передбачити у кредитному договорі нарахування та сплату комісії, які позичальник зобов`язаний сплатити банку. Вважає, що позивач помилково тлумачить норми чинного законодавства з метою ухилення від виконання умов кредитного договору. (а.с. 67-72).

26.08.2020 року позивач надав доповнення до позовної заяви у якій наполягає на свої позовних вимогах, посилаючи на те, що у договорі не прописана така послуга, як розрахунково-касове обслуговування, а продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. (а.с. 95-98)

15 березня 2021 року представник відповідача надала письмові пояснення в яких зазначила, що позивачем не доведений факт недобросовісності в діях відповідача та невідповідність нормам законодавства умови договору про надання кредиту. При цьому зазначає, не може вважатись недобросовісним та несправедливим те, що законодавець прямо передбачив у профільному ЗУ "Про споживче кредитування.

Ухвалою судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 березня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. (а.с.14).

Ухвалою суду від 11 березня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 17 січня 2022 р. провадження у справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку цивільної справи № 496/3134/19 Великою Палатою Верховного Суду.

Ухвалою суду від 13.10.2022 року відновлено провадження.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про проведення судового розгляду без його участі. Позовні вимоги просить задовольнити.

Представник відповідача адвокат Луньова А.Г. в судове засідання не з`явилась, направила на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, заперечує проти задоволення позовних вимог.

Врахувавши позицію сторін, викладену письмово, дослідивши подані матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до такого висновку.

29.03.2019 року на підставі акцепту Акціонерним товариством «Альфа-Банк» оферти ОСОБА_1 на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії вчинено договір кредиту, за яким згідно паспорту споживчого кредиту банк відкрив позивачу кредитну лінію максимальною сумою 200 000 грн. за тарифом «Максимум - готівка» зі сплатою 20% річних строком на 12 місяців з можливістю пролонгації дії кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов Договору. Згідно Тарифів, на видачу та обслуговування картки « Максимум - готівка» для фізичних осіб, які є невід`ємною частиною, під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування, комісійна винагорода за обслуговування кредиту (щомісячно при наявності заборгованості від 20 грн. і більше на кінець розрахункового періоду) складає 3,5% від суми кредиту.

Сторони погодили, що позичальник перед укладенням угоди ознайомлений з усією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту, з нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами Національного банку України. (а.с. 107-116)

Предметом позову ОСОБА_1 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої він просив ухвалити судове рішення, є визнання недійсним кредитного договору від 29.03.2019 року в частині встановлення плати за розрахунково - касове обслуговування кредитної картки.

Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, позивачем зазначалося несправедливість умов кредитного договору в цій частині, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

З виписки по рахунку за кредитною картою вбачається, що з ОСОБА_1 стягувалась плата за розрахунково-касове обслуговування щомісячно (а.с. 174-177).

Відповідно до пункту 1 Оферти на укладення угоди про надання кредиту № 631141029, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 29.03.2019 р. і Акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 631141029, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 29.03.2019 р., що укладені між сторонами - під час користування кредитом Банк надає Позичальнику послуги з розрахунково касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та Договором. За ці послуги встановлюється комісійна винагорода за обслуговування кредиту, що становить 50 грн. (а.с. 124).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які неврегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга, третя статті 6 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України у редакції, чинній на час укладення кредитного договору).

Особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.

Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити.

Свобода договору як одна із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України) є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Однак останні у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий у силу прямої вказівки акта законодавства, а також, якщо ці відносини врегульовані імперативними нормами.

Тому сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.

Аналогічні висновки Велика Палати Верховного Суду сформулювала у постанові від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (пункти 22-25).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).

Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» передбачив право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування. Але законодавство визначає і низку пов`язаних із цим обмежень для банку.

На виконання вимог, зокрема, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 8 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит).

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Отже, банк має надати споживачу за визначеною формою детальний розпис усіх складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів, включно з передбаченою у договорі комісією за обслуговування, за кожним платіжним періодом.

З матеріалів справи вбачається, що графіком платежів визначено платежі за додаткові та супутні послуги банку, у тому числі за розрахунково - касове обслуговування.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь (аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (пункти 28, 29), у справі № 363/1834/17 (пункт 27).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (пункт 28).

Інакше кажучи, у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (аналогічний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (пункт 31.25).

Розрахунок для позичальника суми його чергового платежу, суми дострокового повернення заборгованості, а також інформування позичальника у вигляді SMS-повідомлень, довідок за телефоном, електронною поштою, через інтернет-сервіс банку або в іншій формі щодо суми платежу, щодо стану кредитної заборгованості, щодо надходження та зарахування коштів на рахунок для повернення заборгованості, щодо зарахування коштів платежу на рахунок для погашення заборгованості тощо, є діями, які банк вчиняє, насамперед, на власну користь. Надання за ціною встановленої у кредитному договорі комісії інших послуг за обслуговування, не пов`язаних із інформуванням позичальника, не передбачено.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за обслуговування, встановленому у договорі, який підписали сторони, оскільки такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб.

З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.

Аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постанові від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (пункти 29-31).

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

За змістом цих приписів комісія за обслуговування може включати плату за розрахунок для позичальника суми його чергового платежу, суми дострокового повернення заборгованості, а також інформування позичальника у вигляді SMS-повідомлень, довідок за телефоном, електронною поштою, через інтернет-сервіс банку або в іншій формі щодо суми платежу, щодо стану кредитної заборгованості, щодо надходження та зарахування коштів на рахунок для повернення заборгованості, щодо зарахування коштів платежу на рахунок для погашення заборгованості тощо, якщо споживач вимагає таку інформацію частіше одного разу на місяць.

Умови договору про споживчий кредит, укладеного після набрання чинності 10 червня 2017 року Законом України «Про споживче кредитування», про оплатність таких послуг, які один раз на місяць споживач вимагає або потребує для того, щоб виконати його обов`язок на користь банку, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 ( пункти 31.26 - 31.29).

Враховуючи те, що позивачу встановлено обов`язкову щомісячну плату (комісію) за послуги банку, які за законом він має один раз на місяць надавати безоплатно, положення Оферти на укладення угоди про надання кредиту № 631141029 щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його недійсним (нікчемним) не є належним способом захисту права чи інтepecy позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (пункти 71-73), від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (пункти 74, 75).

Отже, якщо сторона правочину (позичальник) вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи вимогу нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона (банк) звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання за правочином у натурі (про стягнення заборгованості), то відповідач (позичальник) може заперечувати проти позову (повністю чи у відповідній частині), стверджуючи про нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги та заперечення і вирішити cпip по суті. Якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то зазначає про це у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування висновку щодо суті спору, відображеного у резолютивній частині.

Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19 (пункт 6.20).

Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (частина перша статті 613 ЦК України). Відповідно до звичаїв ділового обороту у кредитних правовідносинах саме банк або інша фінансова установа розраховує заборгованість, маючи для цього необхідні технічні та професійні ресурси. Хоча такі дії кредитор вчиняє на власну користь, їх не вчинення зумовлює стан юридичної невизначеності, неможливість припинення боржником зобов`язання виконанням, проведеним належним чином, за відсутності інформації про дійсну суму його заборгованості. Тому боржник може вимагати належного розрахунку заборгованості, а кредитор повинен виконати такий обов`язок (пункт 5 частини першої статті 16 ЦК України) задля задоволення інтересу боржника у юридичній визначеності (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 57).

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь якою заінтересованою особою (абзац перший частини п`ятої статті 216 ЦК України).

З огляду на це та враховуючи висновок про нікчемність умови договору щодо сплати щомісячної комісійної винагороди за обслуговування кредиту, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити перерахунок кредитних зобов`язань позивача за договором між сторонами від 29.03.2019 року без врахування плати за розрахунково-касове обслуговування кредитної картки та повернути безпідставно стягнуті на виконання вказаної умови кошти.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав. Розподіл судових витрат суд здійснює керуючись ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та ст. ст. 3, 6, 216, 509, 626, 627, 638 ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про захист прав споживачів» керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів - задовольнити частково.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Альфа-Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 29.03.2019 року № 631141029 без врахування плати за розрахунково-касове обслуговування кредитної картки та повернути безпідставно стягнуті кошти на картковий рахунок позивача, відкритий в Акціонерному товаристві «Альфа-Банк», з огляду на нікчемність умови цього договору щодо сплати щомісячної комісійної винагороди за обслуговування кредиту.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерне товариство «Альфа-Банк» на користь держави судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Альфа-Банк», вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ, .

Суддя Світловодського

міськрайонного суду : Т.І.Гармаш