ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8020/22 Справа № 183/3043/22 Суддя у 1-й інстанції - Парфьонов Д.О. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря Кругман А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2022 року, постановлену суддею Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Парфьоновим Д.О. в м. Новомосковську, в справі номер 183/3043/22 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

23 червня 2022 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утриманні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 лютого 2022 року і до досягнення дитиною повноліття, обґрунтовуючи заяву тим, що 21 вересня 2002 року між заявницею і ОСОБА_2 укладено шлюб, який розірваний 03.11.2021 року. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вихованням та утриманням якого заявниця займається особисто, матеріальну допомогу на утримання сина батько не надає.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини відмовлено.

Із вказаною ухвалою не погодилась ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, просила суд скасувати ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2022 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті вимог заяви.

Доводами апеляційної скарги наведено, що висновок суду є помилковим. Суддя, що відмовив заявниці у видачі судового наказу, при розгляді інших заяв про видачу судового наказу про стягнення аліментів при аналогічних вимогах задовольняє їх та зазначає, що аліменти мають бути стягнуті не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Вважає, що зазначена позиція суду є несправедливою, порушує принцип рівності учасників судочинства, та її конституційні права в доступі до правосуддя. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю.

Боржник ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду також не з`явився.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Пункт 3 частини 1 статті165 ЦПК України передбачає, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу, зазначаючи, що аліменти мають бути стягнуті на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 лютого 2022 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 1-2).

Тобто, така вимога не відповідає вимогам ст. 161 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно зробив висновок про відмову у видачі судового наказу.

Доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, і не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів, що були предметом дослідження в суді першої інстанції та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повне судове рішення складено 01 грудня 2022 року.

Суддя: