ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4173/22 Справа № 195/1681/21 Суддя у 1-й інстанції - Кондус Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА
22 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого Куценко Т.Р.,
суддів: Демченко Е.Л., Макаров М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу
ОСОБА_1
на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди, -
У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є пенсіонером та особою з інвалідністю 2 групи, на заощаджені пенсійні кошти купив конструкцію, яка складається із складових частин: рами з драбиною ЛРСП 40; рами прохідної ЛРСП 40; сполучення діагональне 1=3 м; сполучення горизонтальне 1=3 м; рігель настилу 1=3; опора труба регульована d34 та слугує для проведення монтажних, ремонтних робіт на будівлях. Зазначену конструкцію передав своєму внуку ОСОБА_3 , щоб він мав можливість її використовувати в своїй роботі по наданню ремонтно-будівельних послуг, та мав таким чином можливість заробляти на життя. В серпні 2021 року з`ясувалося, що жителька с-ща Томаківка, ОСОБА_1 , в якої ОСОБА_3 разом із своїм напарником ОСОБА_4 , проводили зовнішні будівельні роботи по утепленню фасаду будинку, зазначену конструкцію, яка була розміщена під стіною її будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , повертати відмовилася і на теперішній час на його звернення повернути конструкцію, яка була розміщена під стіною її будинку, або відшкодувати її вартість не реагує. Протиправними діями відповідача, щодо незаконного заволодіння чужим майном конструкцією для проведення монтажних, ремонтних висотних робіт на будівлях, йому завдано матеріальної шкоди на суму його вартості 13 802 грн, та моральної шкоди, так як він є людиною похилого віку, інвалідом, протиправні дії відповідача, які привели до втрати можливості внуком ОСОБА_5 , надавати послуги по виконанню ремонтно-будівельних робіт, і таким чином заробляти собі на життя, викликали в нього стрес, втрату спокою, переживання та душевні страждання, а тому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 13 802 грн та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.
Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 13 802 грн пов`язану із затратами на купівлю конструкції для проведення монтажних, ремонтних висотних робіт на будівлях та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. Вирішено питання щодо судових витрат (а.с.64-67).
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково застосував ст.1212 ЦК України стягуючи з неї вартість металевої конструкції. Вказувала, що стягнення коштів, за умови встановлення фактичної наявності майна у відповідачки не відповідає вимогам ч.2. ст.1213 ЦК України. Зазначала, що лише у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (а.с.71-72).
Позивач своїм правом передбаченим ст.360 ЦПК України не скористався.
Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
Зважаючи на те, що ціна позову становить 23 802 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Колегія суддів звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).
Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, у повній мірі зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.
Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем ОСОБА_2 було придбано металеву конструкцію з шести найменувань вартістю 13 802 грн (а.с.6).
Як вбачається з копії матеріалу Єдиного обліку №2553 від 10 вересня 2021 року працівниками ДОП ВП №3 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області було здійснено виїзд у домоволодіння ОСОБА_1 , де факт знаходження будівельних лісів на території домоволодіння останньої знайшов своє підтвердження (а.с.20).
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, що без достатньої правової підстави, за рахунок власника майна, продовжує утримувати у себе металеву конструкцію (ліса), має відшкодувати вартість майна позивачу, на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України) .
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач у своєму позові поставив питання про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди з посиланням на норми ст ст. 23, 1166 ЦК зазначаючи про те, що відповідач порушила його права та завдала йому збитків своїми незаконними діями відмовившись повернути належне йому майно - будівельні ліси.
Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з посиланням на норми ст. 1212 ЦК України, що не відповідає правовим підставам позову, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до п. 8 ст. 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
За правилом статті 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушено, має право на відшкодування завданої йому шкоди.
Згідно зі ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
За умовами ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а)наявність шкоди, б)протиправна поведінка заподіювача шкоди, в)причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г)вина.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.
Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.
Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Позивачем доведено факт належності йому металевої конструкції з шести найменувань (будівельних лісів) вартістю 13 802 грн, факт знаходження даних будівельних лісів на території домоволодіння відповідача, та факт протиправних дій відповідача (а.с.20).
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 25 лютого 2019 року у справі №466/4051/15-ц.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що позовні вимоги на підставі ст.1212 ЦК України не можуть бути задоволені оскільки застосуванню у даному випадку підлягають норми ст.1213 ЦК України, не можуть слугувати підставою для відмови у позові, оскільки суд першої інстанції посилався на норми ст.1212 ЦК України помилково, без врахуванням правових підстав позову ОСОБА_2 .
Позивачем доведено належними та допустимими доказами заявлені до ОСОБА_1 вимоги, а тому до стягнення з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування завданої майнової шкоди підлягає сума у розмірі 13 802 грн, що становить вартість конструкції для проведення монтажних, ремонтних висотних робіт на будівлях, яку відповідач у добровільному порядку відмовилась повертати позивачу.
Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням її майна; відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичний особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
При цьому, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, надавши оцінку зібраним у справі доказам, які свідчать про характер, обсяг і тривалість страждань, яких зазнала позивач у справі у зв`язку із діями відповідача, враховуючи її вік та особисте відношення до спірних відносин, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди має бути визначений у розмірі 300 грн.
Колегія суддів наголошує на тому, що відповідач жодним чином не спростувала того, що своїми протиправними діями порушила права позивача, який є особою похилого віку та інвалідом ІІ групи, та завдала йому шкоду, а лише зазначала про відсутність підстав для стягнення з неї грошових коштів на підставі ст.1212 ЦК України.
З огляду на вищевказане, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
Згідно з ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд пропорційно розміру задоволених позовних вимог вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 935, 24 грн (908 грн + (908 грн х ((300 грн / 10 000 грн) х 100 %)) = 908 грн + (908 грн х 3%) = 908 грн + 27,24 грн).
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Томаківського районного суду Дніпропетовської області від 07 лютого 2022 року - скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) матеріальну шкоду у розмірі 13 802 грн та моральну шкоду у розмірі 300 грн, усього стягнути 14 102 грн.
В іншій частині у задоволенні позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Держави судовий збір у розмірі 935, 24 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Головуючий: Т.Р. Куценко
Судді: Е.Л. Демченко
М.О. Макаров