1Справа № 335/6040/22 2/335/2703/2022
08 грудня 2022 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Романько О.О., за участю секретаря судового засідання Аблаєвої А.Ш., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , подану через представника - адвоката Вельможко Анну Ігорівну, до Акціонерного товариства «Сенс Банк» (колишня назва Акціонерне товариство «Альфа-Банк») про захист прав споживачів, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
ОСОБА_1 через свого представника адвоката Вельможко А.І. звернулася з позовною заявою до акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Далі в позові зазначили, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, а отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Також, як додаткові підстави для визнання виконавчого таким, який не підлягає виконанню в позові зазначається те, що приватний нотаріус Сазонова О.М. не повідомила ОСОБА_1 про вчинення виконавчого напису. Так само, приватний нотаріус не отримала документів, які б підтверджували безспірність вимоги, здійснення часткового погашення кредиту. Вчиняючи напис, нотаріус не перевірила факту наявності чи відсутності заборгованості.
Таким чином, вважають, що підставами оскарження виконавчого напису може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і неправомірність вимог кредитора.
Позивач та його представник в судове засіданні не з`явилися, від представника адвоката Вельможко А.І. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, не заперечували проти ухвалення заочного рішення.
Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про час і місце його проведення були повідомлені належним чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями про вручення повістки, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав, з заявою про розгляд справи у їх відсутності до суду не звертався.
Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи.
Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до статті 280 ЦПК України, за відсутності відповідача.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно до статей 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 03.08.2018 була складено Анкета-заява акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Альфа-Банк» (надала-Договір). Дані фізичної особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Мар`їнським РВГУДМС України в Донецькій області від 16.11.2016 року, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , місце зареєстрованого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 .
До вказаної Анкети-заяви також були підписані оферта на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630988854 від 03.08.2018 та акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, що загалом є кредитним договором, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 .
Відповідно до ухвали судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Шалагінової А.В. від 03.03.2022 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до АТ «Альфа-Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню було задоволено.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування визначений Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».
Згідно із статтею 87 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на момент вчинення оскаржуваного напису нотаріуса) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до підпунктів 2.1-2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява також може містити іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.
Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано документи, зазначені у вказаному Переліку документів.
Згідно зі статтею 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Також на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною заборгованість боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Разом з тим характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості боржника перед стягувачем, хоча сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про безспірність заборгованості боржника, а тому боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).
Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право. Проте, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, що є підставою нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.
Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
Судом не встановлено, що відповідач надавав нотаріусу повний розширений розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором про відкриття кредитної лінії від 03.08.2018 № 630988854, на підставі якого останній встановив, що початок прострочення та нарахування сум банком позичальнику заборгованості починається саме з 18 травня 2021 і розмір її становить 36 458,58 грн., що також могло б довести, що вказана в довідці-розрахунку заборгованість, яка була надана нотаріусу при зверненні із заявою про вчинення виконавчого напису, є безспірною.
Також, суду не надано доказів того, що при здійсненні виконавчого напису нотаріусом було проведено перевірка та встановлення безспірності боргу. Крім цього, відповідачем не було представлено суду докази на підтвердження факту направлення боржнику вимоги або повідомлення стягувача про наявність заборгованості. Також, у суду відсутні відомості, які б свідчили про відсутність спору щодо заборгованості як такої.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Безспірною є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована.
Документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.
Таким чином, суд доходить висновку про те, що банк не надав нотаріусу документи, які підтверджували б безспірність заборгованості боржника перед стягувачем, що є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Додатково суд звертає увагу на наступне.
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою № 662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту:
«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин
2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.
Для одержання виконавчого напису додаються:
а) оригінал кредитного договору;
б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».
Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін.

Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного суду в постанові від 21.09.2021 № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21).

З досліджуваних документів, які були надані до виконавчого напису, зокрема Анкети-заяви від 03.08.2018, оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630988854 від 03.08.2018 та акцепту пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії укладених між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , не встановлено, що вони були нотаріально посвідченими.

Таким чином, вчиняючи 25 листопада 2021 виконавчий напис № 19495, приватний нотаріус Сазонова О.М. неправомірно керувалася пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23.

Отже, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Подібна позиція наведена і у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 у справі № 158/2157/17.

На підставі викладеного позовні вимоги позивача про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису № 19495 від 25.11.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., підлягають задоволенню.

Окремо, суд зазначає про застосування при розгляді даної справи положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, як вже зазначалося, згідно зі статтею 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 87 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі - Закон № 3425-ХІІ) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 87 Закону № 3425-ХІІ Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік).

Згідно з пунктом 2 вказаного Переліку для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Відповідно до статті 90 Закону № 3425-ХІІ стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника.

Оскільки вчинення виконавчого напису нотаріусом є одним з видів позасудового захисту прав кредитора, а безпосередньо виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», кредитор після вчинення нотаріусом виконавчого напису має право звернутися до органів державної виконавчої служби або до приватного виконавця з метою примусового стягнення заборгованості за кредитом.

При цьому нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Це суперечить правовому статусу нотаріуса, визначеному у статтях 1, 9 Закону № 3425-ХІІ.

При стягненні за виконавчим написом нотаріуса боржник не позбавлений права на захист своїх прав. Стягнення провадиться в рамках виконавчого провадження, яке дозволяє боржнику користуватися правом захисту, в тому числі судового. Предметом позову в таких справах є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі.

Таким чином, позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин. У випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 26.02.2020 у справі № 643/2870/18 (провадження № 61-4126св19).

При вирішенні питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд керується наступним.

Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача додані документи щодо понесених судових витрат.

Згідно квитанції позивач ОСОБА_1 сплатила судовий збір за заявою про забезпечення позову в розмірі 496,40 грн., які підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Відповідно до статті 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До матеріалів справи представником позивача надано копію договору № 35/2022 про надання правової допомоги від 21.02.2022, укладеного між адвокатом Вельможко А.І. та ОСОБА_1., опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України від 16.09.2022, відповідно до якого виконано наступний обсяг робіт: консультація, встановлення обставин справи, аналіз судової практики, збір та сканування документів; складення та направлення заяви про забезпечення позову; складення та направлення позовної заяви. Відповідно до розрахунку № 1 суми оплати за правову (правничу) допомогу адвокат Вельможко А.І. та ОСОБА_1 як її клієнт, дійшли домовленості, що сума оплати правничої допомоги за позовною заявою останньої складає 3000 грн.. Зазначену суму ОСОБА_1 сплатила за наданими адвокатом реквізитами, що підтверджується відповідною випискою з рахунка одержувача, а саме ФОП Вельможко А.І .

Згідно орієнтовного розрахунку судових витрат, який наведений у позовній заяві, сума таких витрат складає 10 000 грн., з яких 5000 грн. за надання правничої допомоги у досудовій підготовці позову та в суді першої інстанції, у тому числі зі складання процесуальних документів після відкриття провадження; можливі витрати на правову допомогу, пов`язані із апеляційним та касаційним розглядом справи у сумі 5000,00 грн.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Представником позивача не було у строк встановлений законом подано заяви про намір подати додаткові докази про розмір витрат на правничу допомогу на суму 5000 грн., а відтак вимога про стягнення таких витрат підлягає задоволенню в розмірі 3000 грн.

Також, представником позивача, при складенні орієнтовного розрахунку суми судових витрат на правничу допомогу зазначалися можливі витрати на випадок апеляційного та касаційного розгляду справи у сумі 5000 грн..

Пункт 2 частини 5 статті 265 ЦПК України передбачає, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Відповідно до пункт 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції має містити розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункт «в» пункту 4 частини 1 статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції може вирішити питання тільки щодо тих судових витрат, які понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді цієї інстанції та стягнення витрат на правничу допомогу наперед для можливого апеляційного чи касаційного розгляду справи не передбачено.

За змістом частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частина 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_1 судом задоволені в повному обсязі, позивач від сплати судового збору звільнена, суд вважає за необхідне відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України стягнути з АТ «Альфа-Банк» (АТ «Сенс Банк після зміни назви) на користь держави витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 992,40 грн..

При цьому, суд враховує те, що АТ «Альфа-Банк» з 01.12.2022 офіційно змінив назву на АТ «Сенс Банк», .

Керуючись ст. ст. 9, 10, 12, 18, 76-81, 132, 137, 141, 247, 263-265, 272, 280-281, 353, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» (колишня назва Акціонерне товариство «Альфа-банк») про захист прав споживачів, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 19495 від 25 листопада 2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (після зміни назви з 01.12.2022 Акціонерне товариство «Сенс Банк») заборгованості у розмірі 36 458 (тридцяти шести тисяч чотириста п`ятдесят восьми) гривень 58 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» (колишня назва Акціонерне товариство «Альфа-Банк»), , на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (трьох тисяч) гривень, 00 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» (колишня назва Акціонерне товариство «Альфа-Банк»), , на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень, 20 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» (колишня назва Акціонерне товариство «Альфа-Банк»), , на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Повний текст рішення суду складено 13.12.2022.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Загальний порядок передбачає, що апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: О. О. Романько