ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 682/794/22

Провадження № 22-ц/4820/1790/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Магера О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 682/794/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 вересня 2022 року (суддя Маршал І.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 зазначав, що рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 березня 2022 року ухвалено стягувати з нього на користь відповідачки аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 7000 грн на обох дітей щомісячно, починаючи з 22.11.2021 і до досягнення дітьми повноліття. Позивач вказує, що немає змоги платити визначений судом розмір аліментів, так як у нього змінився його майновий стан, адже на час ухвалення зазначеного рішення був фізичною особою-підприємцем, але у зв`язку із війною в Україні жодних перевезень не здійснює вже з 01.01.2022, тому останнє надходження коштів від підприємницької діяльності було в лютому 2022 року і підприємницькою діяльністю не займається. Також позивач зазначає, що є особою з інвалідністю ІІІ групи, а тому на час подачі своєї позовної заяви основним його доходом є пенсія у розмірі 2300 грн. ОСОБА_1 звертав увагу суду, що проживає разом із відповідачкою однією сім`єю та бере участь у вихованні дітей і їхньому побутовому забезпеченні.

Тому, позивач просив змінити визначений судовим рішенням у справі № 682/2448/21 розмір аліментів, що підлягає стягненню із нього на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн на обох дітей щомісячно і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 вересня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що, звертаючись до суду з позовом, обґрунтовував позовну вимогу погіршенням свого матеріального становища, що призвело до неможливості сплачувати аліменти у розмірі, раніше визначеному судом та надав належні докази на підтвердження припинення його діяльності як ФОП. Проте суд дійшов суб`єктивного висновку щодо не надання ним доказів нерентабельності його діяльності як ФОП, що спростовує доводи ОСОБА_1 про зміну його матеріального стану у бік погіршення через об`єктивні обставини. Апелянт вказує, що суд не врахував, що він не зобов`язаний доводити в межах предмету доказування в цій справі рентабельність або нерентабельність своєї господарської діяльності.

Також, ОСОБА_1 посилається на те, що при прийнятті рішення 02.03.2022 у справі № 682/2448/21 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд посилався саме на його дохід від здійснення підприємницької діяльності, але станом на день подачі позовної заяви про зменшення аліментів його матеріальне становище погіршилося та в подальшому у зв`язку з відсутністю доходу, він припинив господарську діяльність. Апелянт вказував, що на день подачі апеляційної скарги джерелом доходу є його пенсія як інваліда другої групи в розмірі 2300 грн.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким зменшити визначений судом розмір аліментів до 3000 грн на обох дітей щомісячно.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 погоджується із висновками суду першої інстанції та просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін. Так, відповідачка зазначає, що доводи апеляційної скарги про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 не відповідають дійсності, так як він фактично продовжує неофіційно займатися підприємницькою діяльності, матеріально забезпечений, має задовільний стан здоров`я, інших дітей або осіб, які б перебували в нього на утриманні немає. Судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову, оскільки матеріальне становище позивача в сторону погіршення не змінилося, а також не погіршився його стан здоров`я і не змінився сімейний стан.

Учасники справи, будучи належним чином повідомлені про день і час розгляду справи, до суду не з`явилися. ОСОБА_1 направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Заяву ОСОБА_2 від 25.11.2022 про розгляд справи у її відсутності ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 25.11.2022 повернуто заявниці без розгляду на підставі ч. 4 ст. 183 ЦПК України.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 22.07.2007 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09.09.2010.

Сторони є батьками ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого ВРАЦС Славутського міськрайонного управління юстиції від 14.01.2009 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого ВДРАЦ реєстраційної служби Славутського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області від 17.04.2013 (а.с. 5-6).

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 березня 2022 року у справі №682/2448/21 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 7000 грн на обох дітей щомісячно, починаючи з 22.11.2021 і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 10-11).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на вересень 2022 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів за виконавчим листом №682/2448/21 від 08.06.2021 становить 4747 грн (а.с.44).

Відповідно до довідки МСЕК від 15.10.2019 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи, у зв`язку з чим отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2300 грн щомісячно (а.с. 17-18).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України погіршився його матеріальний стан, адже він не здійснює підприємницьку діяльність та не отримує доходів від такої діяльності, що свідчить про зменшення отриманого ним доходу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності наявності погіршення матеріального становища ОСОБА_1 та не надання доказів на підтвердження припинення останнім підприємницької діяльності через її нерентабельність, а розмір аліментів, що визначений судовим рішенням у справі № 682/2448/21, який стягується з ОСОБА_1 на утримання дітей є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку неповнолітніх дітей сторін.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Так, у частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789XII (78912) та набула чинності для України 27.09.1991 визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналогічні положення закріплені частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

З огляду на наведене та враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновки суду узгоджуються із матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване судове рішення постановлено з порушенням норм матеріального права є голослівними, адже суд при ухваленні рішення вірно керувався положеннями статей 180, 182, 192 СК України, що регулюють спірні правовідносини.

Також, оцінивши у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України надані сторонами докази: копію податкової декларації платника єдиного податку ФОП за 1 квартал 2022 року ОСОБА_1 , копію довідки до Акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 15.10.2019, виписку з ЄРЮОФОПГФ від 13.06.2022, довідку копію листа АТ «ПриватБанк» від 13.06.2022 №20.1.0.0.0/7-220613/1570, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на вересень 2022 року, суд першої інстанції правильно виходив із недоведеності погіршення матеріального становища ОСОБА_1 саме через те, що ТОВ «Понінкінська паперова фабрика Україна» в результаті війни в Україні не потребує послуг позивача, як ФОПа, який здійснює перевезення вантажів.

Крім того, оцінивши зазначені вище докази, суд вірно вважав, що рішення ОСОБА_1 про припинення підприємницької діяльності є суб`єктивним, адже позивачем позов про зменшення розміру аліментів подано до суду 24.05.2022, хоча рішення у справі №682/2448/21 про стягнення аліментів у розмірі 7000 грн щомісячно на утримання двох дітей ухвалено 02.03.2022 і, як слідує із судового рішення у зазначеній справі, представник ОСОБА_1 визнавав позовні вимоги ОСОБА_2 частково в розмірі аліментів по 6000 грн щомісячно до досягнення дітьми повноліття та на час постановлення рішення у справі №682/2448/21 ОСОБА_1 вже були відомі обставини, про які він зазначає у позові про зменшення розміру аліментів: те, що з 01.01.2022 перевезення ним не здійснювалися і останнє надходження коштів від підприємницької діяльності мало місце 16.02.2022. Разом з тим, лише 10.06.2022 реєструється припинення ОСОБА_1 , як ФОП, підприємницької діяльності і ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 закриває рахунок у банку. Натомість, згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 за виконавчим листом №682/2448/12 від 08.06.2021 (а.с.44) вбачається, що позивач у вересні 2022 року сплатив ОСОБА_2 50650 грн аліментів.

А надана до суду апеляційної інстанції, як додаток до апеляційної скарги, копія додаткової угоди №2 від 27.05.2022 до договору оренди №25/2019/ОТ транспортних засобів від 03.12.2019 відхиляється апеляційним судом, адже позивачем не заявлено будь яких клопотань про приєднання цього документу до матеріалів справи та не надано доказів неможливості подання цієї додаткової угоди до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. А відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Оцінюючи аргументи апеляційної скарги про не врахування судом першої інстанції при постановлення оскаржуваного рішення стану здоров`я позивача судова колегія вважає їх голослівними, адже суд, оцінивши копію довідки до Акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 15.10.2019, прийшов до вірного висновку про те, що цей доказ не підтверджує погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 , адже факт надання позивачу статусу особи з інвалідністю 2 групи був врахований судом при постановленні судового рішення у справі № 682/2448/21 щодо визначення розміру аліментів.

Також, суд першої інстанції вірно виходив з того, що ОСОБА_1 є працездатною особою, оскільки даних про визнання його непрацездатним або обмежено працездатним матеріали справи не містять.

Колегія суддів вважає, що твердження апелянта про належне матеріальне забезпечення ОСОБА_2 , яке не було оцінено судом першої інстанції є помилковим, адже належність відповідачці на праві спільної часткової власності 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 не підтверджує та не спростовує позовні вимоги ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів з підстав погіршення його матеріального становища.

І враховуючи якнайкращі інтереси неповнолітніх дітей та враховуючи обов`язок обох батьків сторін у справі на утримання своїх дітей, апеляційний суд вважає, що оскаржуване судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права

Оскаржуване судове рішення постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його її скасування чи зміни в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 листопада 2022 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай