ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/574/22Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Василенко Л.І., Карпенко О.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат;

особа, яка подає апеляційну скаргу - позивач ОСОБА_1

розглянувши в м. Черкаси у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.02.2022 року, постановлене під головуванням судді Пироженка В.Д. у Соснівському районному суді м. Черкаси 10.02.2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

31.12.2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 вказує, що він є військовослужбовцем, учасником бойових дій. До 05.05.2021 року ОСОБА_1 була виплачена разова грошова допомога у розмірі 1491 грн.

Проте, позивач вважає, що відповідач повинен був виплатити ОСОБА_1 разову грошову допомогу у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, що складає 8845 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17.09.2021 року визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня 2021 року у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Зобов`язано Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з врахуванням раніше виплаченої суми.

Позивач вважає, що такими діями відповідача ОСОБА_1 була завдана моральна шкода, яка полягає у стражданні та приниженні, яких він зазнав внаслідок протиправних дій, а саме: зазнав стресу, розчарування, відчуття несправедливості, тривалу невизначеність інші негативні переживання. Порушення прав позивача з боку відповідача викликало у ОСОБА_1 негативні емоції, внаслідок чого було погане самопочуття, пригнічений настрій, що є підставою для стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, яку позивач оцінює в розмірі 84 000 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.

Стягнуто з Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (адреса: м. Черкаси вул. Максима Залізняка, 10, ) на користь ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду в сумі 1000 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (адреса: м. Черкаси вул. Максима Залізняка, 10, ) на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права.

Скаржник посилається, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що на день винесення рішення суду, допомога до 5 травня 2021 року в сумі 7354 грн. виплачена не була. Дана допомога не виплачена позивачу також і на день звернення з апеляційною скаргою.

ОСОБА_1 вважає, що також не було взято до уваги судом характер завданої моральної шкоди та її тривалість, оскільки виплата станом на сьогоднішній день здійснена не була, у зв`язку з чим можна говорити про триваючий характер завданої моральної шкоди, яка на сьогодні не припинилася.

Скаржник вказує в апеляційній скарзі, що суд при ухваленні рішення, не врахував позиції Черкаського апеляційного суду в аналогічних справах.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.02.2022 року, шляхом збільшення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь ОСОБА_1 з 1000 грн. до 84 000 грн.

Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу банку не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідності призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін згідно вимог процесуального законодавства.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи та обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач був обмежений у можливості розпорядитись належною йому виплатою у повному обсязі, дана ситуація мала нервуючий характер, у зв`язку із чим позивачу ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди, яка полягає у моральних втратах і стражданнях внаслідок обмеження його соціальних прав, чим були порушені нормальні життєві зв`язки, оскільки для поновлення своїх прав позивач змушений був звертатись до суду.

Розмір моральної шкоди був визначений судом, виходячи із принципу розумності та справедливості.

Колегія суддів апеляційного суду не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції не повністю відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що є підставою для зміни рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Предметом даного позову є відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, невиплатою відповідачем сум, які гарантовані останньому законом, при цьому, незаконність дій відповідача встановлена судовим рішенням у адміністративній справі.

Як вбачається з матеріалів справи згідно даних посвідчення Серія: НОМЕР_2 від 05 жовтня 2017 року ОСОБА_1 є учасником бойових дій.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22 жовтня 1993 року.

Відповідно до ст. 12 ч. 5 Закону України № 3551-XII (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року № 367-XIV) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17.09.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня 2021 року у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Зобов`язано Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з врахуванням раніше виплаченої суми.

Згідно ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу положень ст. 13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно до вимог ст. ст. 3, 56 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім?ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема, через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (наприклад, «Рисовський проти України», № 29979, п. 86, п. 89, від 20 жовтня 2011 року, «Антоненков та інші проти України», № 14183/02, п. 71, від 22 листопада 2005 року).

Отже, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров?я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути вказано, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року у справі № 580/5226/21 має преюдиційне значення для вирішення даної цивільної справи по суті, оскільки ним встановлено порушене право позивача Центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

Отже, вказаним рішенням суду встановлено наявність факту вини відповідачів, які своїми діями заподіяли моральної шкоди позивачу.

Разом з тим, цивільне законодавство ґрунтується на презумпції протиправності поведінки, яка призвела до шкоди, виходячи з принципу генерального делікту: спричинення шкоди особі або майну слід розглядати як протиправне, якщо законом не встановлено інше.

Щодо змісту причинного зв`язку, то він полягає у тому, що вчинена неправомірна дія є головною причиною, яка призвела до завдання моральної шкоди.

Вина є суб`єктивним елементом. Тут діє презумпція заподіювача шкоди (за аналогією майнової шкоди).

Ця презумпція полягає не у звільненні позивача від доведення вини заподіювача шкоди, а лише розподіляє обов`язки з доказування. Тому позивач може це доводити, але не зобов`язаний, а відсутність вини повинен довести відповідач.

Висновок суду першої інстанції, що факт спричинення позивачу моральних страждань внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача при нарахуванні виплат є доведеним і правильним, оскільки внаслідок позбавлення позивача грошових коштів позивач не міг реалізувати свої бажання та наміри і вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя є обґрунтованим.

Водночас, визначаючи розмір грошового відшкодування, судом першої інстанції не враховано той факт, що така виплата позивачу є допомогою як учаснику бойових дій і направлена на його захист, а тому недотримання державою визначених законом гарантій є занадто чутливою для осіб із таким статусом та викликає сумнів щодо турботи держави у їх захищеності, що поглиблює їх душевні страждання.

З врахуванням вказаних обставин, та вимог розумності і справедливості, апеляційний суд дійшов висновку, що районний суд не повно врахував всі обставини та доводи позивача щодо розміру моральної шкоди, яка стягується на користь позивача, тому розмір грошового відшкодування моральної шкоди слід збільшити та визначити моральну шкоду в розмірі 2000 гривень.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується частково із доводами скаржника, оскільки задоволенню підлягають вимоги апеляційної скарги в частині щодо зміни рішення суду, оскільки суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини справи, а тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду - зміні в частині стягнення моральної шкоди та збільшенні розміру моральної шкоди до 2000 гривень.

З огляду на викладене, рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 10.02.2022 року у даній справі слід змінити у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, в частині визначення розміру моральної шкоди, яка має бути стягнута з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, та визначити, що до стягнення з Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь ОСОБА_1 підлягає 2000 грн.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно до ч 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог на 2,38% (пропорційно до задоволеної частки та у зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», як учасника бойових дій) з відповідача на користь державного бюджету слід стягнути 21,61 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 32,41 грн. за перегляд справи апеляційним судом, а всього 54,02 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.02.2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про відшкодування моральної шкоди змінити, збільшивши розмір стягнутої з Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь ОСОБА_1 моральної шкоди з 1000 грн. на 2000 грн.

В іншій частині рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 лютого 2022 року залишити без змін.

Стягнути з Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь державного бюджету 54,02 грн. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 10.06. 2022 року

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

О.В. Карпенко