07.06.2022 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира в складі:
Головуючого-судді Стрілецької О.В.
за участі секретаря судового засідання Скришевської О.Р.
розглянувши y відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -
10.11.2021 р. позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування вимог вказав, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . 22.10.2008 року за його згодою за вказаною адресою була прописана відповідачка. Протягом тривалого часу ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає, витрати по її утриманню не несе, не є членом родини власника та чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належним йому майном.
ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН
Ухвалою судді від 12.11.2021 року дану позовну заяву було залишено без руху.
22.12.2021 року позивач усунув недоліки, вказані в ухвалі суду від 12.11.2021 року.
28.12.2021 року ухвалою Богунського районного суду міста Житомира відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Заяв по суті справи до суду не надійшло.
Позивач у судовому засіданні просив позов задоволити. Пояснив, що відповідач не є його родичкою, зареєстрував її у належній квартирі на прохання знайомих, оскільки вона навчалась, їй потрібна була тимчасова реєстрація. ОСОБА_2 фактично не проживала та не проживає у вказаному житлі, а тому просить визнати її такою, що втратила право на користування квартирою. Йому взагалі невідомо, де вона перебуває на даний час, оскільки вони не спілкуються та жодних стосунків не підтримують. Проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач у судові засідання, які були призначені на 23.02.2022 року, 23.03.2022 року та 07.06.2022 року не з`являлась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, судові повістки направлялись за зареєстрованим місцем її проживання (а.с. 15), проте повернулись не врученими (а.с. 50,51, 63, 64).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи, що позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечує, відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, в установлений строк відзив на позов не подала, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 223, 280 ЦПК України провести розгляд справи за відсутності відповідача за наявними в справі матеріалами та ухвалити заочне рішення.
ІІІ. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Нормами ч. 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ
ОЦІНКА СУДУ
Згідно копії довідки за вих. №682 Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кольоровий світ» від 28.10.2021 року в квартирі АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 фактично не проживає (а.с. 23).
Зі змісту акту від 29.10.2021 року, який затверджений головою правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кольоровий світ» Нерух Т.Ю., вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , але фактично не проживає в ній, що встановлено зі слів сусідів ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 ; ОСОБА_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 ; ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 26).
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , яка є дружиною позивача і співвласником квартири АДРЕСА_1 , пояснила, що чоловік прописав ОСОБА_2 в квартирі на прохання знайомого, оскільки для навчання в місті Житомирі їй необхідне було зареєстроване місце проживання, відповідач жодного дня в квартирі не проживала, її речей ніколи не було в помешканні, комунальні послуги не сплачувала, місце її знаходження їм невідоме.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що вона є сусідкою позивача, проживає за адресою: АДРЕСА_3 з 1992 року, відповідач разом з позивачем не проживає, вона бачила відповідача лише одного разу дуже давно. Крім того, вказала, що неодноразово була в квартирі позивача, проте речей відповідача в ній ніколи не бачила.
Покази свідків є послідовними та логічними, не викликають сумніву, а тому суд приймає їх як належний та допустимий доказ по справі.
Дослідивши позовну заяву, додані до неї письмові докази, заслухавши пояснення позивача, покази свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідач, не є членом сім`ї власника квартири відповідно до приписів ч. 2 ст. 64 ЖК України, у спірному житловому приміщенні не проживає протягом тривалого часу, наявність поважних причин, з яких відповідач не проживає у квартирі, та домовленості між сторонами про збереження права користування житлом, судом не встановлено.
Позивач є співвласником житлової квартири, а відтак на підставі ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16.
Беручи до уваги встановлені під час розгляду спору фактичні обставини справи, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову та для визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, оскільки реєстрація відповідача в квартирі позивача створює йому перешкоди в реалізації права власності на належне йому майно, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Згідно з п.п. 2 п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є підставою для зняття з реєстраційного обліку відповідним органом реєстрації.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 - задоволити.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 (попередня назва - Чапаєва).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя О.В. Стрілецька