ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9995/21
провадження № 2/753/6730/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді- Сирбул О.Ф.,

за участю секретаря - Лаптєвої Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, з лютого 1996 перебуває у шлюбі з відповідачем. За час перебування у шлюбі у подружжя дітей не немає.

Однак, що спільне життя з відповідачем не склалося, через відмінності поглядів на життя та сім`ю, втрату взаєморозуміння, почуття любові, поваги та довіри один до одного у подружньому житті починаючи з 2016 року. Спільний побут та ведення спільного господарства між подружжям припинено з 2019 року. Шлюб носить формальний характер. Позивач не бажає продовжувати спільне життя з відповідачем. Спроби примирення не принесли жодних результатів. Вказав, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу вважає неможливим та суперечитиме його інтересам. Просив не надавати строк на примирення.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29.10.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволено.

За заявою відповідача ОСОБА_2 про скасування заочного рішення, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.10.2022 вказане заочне рішення було скасовано, а справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

У судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити та розгляд даної справи проводити у його відсутність.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій позовні вимоги не визнала, проти розірвання шлюбу категорично заперечувала, просила надати строк на примирення для збереження сімейних стосунків, враховуючи військові дії у країні та стан здоров`я. Розгляд даної справи відповідач просила проводити у її відсутність.

Ухвалою суду від 15.11.2022, яку занесено до протоколу судового засідання, у задоволенні клопотання відповідача в частині надання часу сторонам для примирення подружжя на строк шість місяців - відмовлено.

Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явились в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З урахуванням викладеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі учасників справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 ту справі "Смірнова проти України").

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 16.02.1996 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 161.

За час перебування у шлюбі у подружжя дітей не немає.

Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997), кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Із пояснень позивач судом встановлено, що сім`я фактично розпалась, спільне життя у подружжя не склалось, у зв`язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до поступової втрати взаємопорозуміння та почуття любові, поваги одне до одного та діаметрально протилежні погляди на побут. Сторони у справі фактично не підтримують шлюбних стосунків не ведуть спільного господарства тривалий час, та мають окремі бюджети. Спроби примирення до звернення до суду із вказаним позовом не принесли жодних результатів.

Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду справи.

Враховуючи обставини, що склалися у даному конкретному випадку між подружжям, суд приходить до висновку, що сім`я даного подружжя розпалась остаточно, вжиття заходів щодо збереження сім`ї у даному випадку категорично заперечувалось позивачем, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, крім того, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка, який наполягав на розірванні шлюбу з відповідачем, а примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, у зв`язку із чим, шлюб слід розірвати.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 49, 76, 77-81, 178, 247, 263-265, 280-281, 354, 355, ЦПК України, ст.ст. 3, 21, 24, 36, 51, 104, 105, 112, 114 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 16.02.1996 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 161, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвати.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: