Справа № 440/1436/16 Головуючий у 1 інстанції: Журибіда Б.М.
Провадження № 22-ц/811/1981/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на ухвалу Буського районного суду Львівської області від 18 липня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ПАТ «Акцент-Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, покликаючись на те, що відповідачі не виконують належним чином зобов`язання згідно договору № ABZUAE00000336 від 21 травня 2008 року, за умовами якого відповідач ОСОБА_1 отримав від позивача кредит у розмірі 22 979,65 грн, терміном до 20 травня 2013 року, та зобов`язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

ПАТ «Акцент-Банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

ОСОБА_2 , згідно укладеного з позивачем договору поруки, поручилася за забезпечення позичальником зобов`язань за означеним кредитним договором.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 22 вересня 2016 року має заборгованість 89 396,49 грн.

Просив суд стягнути суму заборгованості та суму сплаченого при подачі позовної заяви, судового збору.

Заочним рішенням Буського районного суду Львівської області від 26 травня 2021 року позов задоволено повністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , жителя с. Кути Золочівського району Львівської області та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_1 , в користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», юридична адреса м. Дніпро вул. Набережна Перемоги, буд. 50, МФО 307770, , заборгованість за кредитним договором № ABZUAE00000336 від 21.05.2008 в сумі 89 396,49 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , жителя с. Кути Золочівського району Львівської області та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_1 , в користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», юридична адреса м. Дніпро вул. Набережна Перемоги, буд. 50, МФО 307770, , по 689 гривень судового збору.

Ухвалою Буського районного суду Львівської області від 23 лютого 2022 року заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Буського районного суду від 26 травня 2021 року - задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Заочне рішення від 26 травня 2021 року, ухвалене по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - скасовано.

Призначено справу до загального розгляду.

Ухвалою Буського районного суду Львівської області від 13 червня 2022 року справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - провадженням закрито.

20 червня 2022 року представник відповідачів ОСОБА_3 подав заяву про ухвалення додаткової ухвали щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Буського районного суду Львівської області від 18 липня 2022 року стягнуто з позивача Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (до зміни найменування - ПАТ «Акцент-Банк», Україна, 49074, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ БАТУМСЬКА, будинок 11, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя с. Кути Золочівського району Львівської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 39 500,00 грн (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок), а також 454, 00 грн судового збору, сплаченого за подання заяви про перегляд заочного рішення.

Стягнуто з позивача Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (до зміни найменування - ПАТ «Акцент-Банк», Україна, 49074, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ БАТУМСЬКА, будинок 11, ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12 500,00 грн (дванадцять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок).

Ухвалу Буського районного суду Львівської області від 18 липня 2022 року оскаржило АТ «Акцент-Банк».

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що фактичною підставою для закриття провадження у справі став той факт, що станом на 13 червня 2022 року заборгованість у відповідачів перед позивачем була відсутня.

Зазначає, що якщо позивач не підтримує своїх вимог внаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Звертає увагу на те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Посилається на те, що в даній справі позовні вимоги становили 89 396,49 грн, а сума стягнутих витрат 52 000 грн, що становить близько 60% від ціни позову та є неспівмірним.

Просить скасувати ухвалу суду та відмовити в задоволенні заяви про стягнення судових витрат, а у разі частково задоволення апеляційної скарги зменшити судові витрати.

Представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що закриття провадження у справі відбулось на підставі п.2. ч.1 ст. 255 ЦПК України, а не на підставі п.4. ч.1 ст. 255 ЦПК України та позивач не довів належними доказами, що відповідачі задовольнили його позовні вимоги після відкриття провадження у справі.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов висновку, що враховуючи характер виконаних адвокатом робіт і обсяг наданих послуг, характер спору, складність справи, зазначений позивачем розмір витрат на правову допомогу є справедливим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення на користь відповідачів витрат на професійну правничу допомогу, однак не може погодитись із визначеною судом першої інстанції сумою до відшкодування, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Верховний Суд у постанові від 17.11.2021 року у справі N 308/9100/19-ц (провадження N 61-6095св20) вказав, що загальне правило щодо компенсації судових витрат у разі закриття провадження передбачене ч. 5 ст. 142 ЦПК України, згідно з якою у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду від 19.05.2021 у справі № 206/1293/19 зазначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Судом встановлено, що 05 лютого 2022 року ОСОБА_1 у відповідь на запит отримав від позивача довідку від 24 січня 2022 року № BAAG-2I4V-GDR8-4TS0, згідно якої у ОСОБА_1 немає заборгованості за кредитним договором № ABZUAE00000336 від 21 травня 2008 року.

Отже, така довідка є належним та допустимим доказом наданим самим позивачем, що підтверджує відсутність будь-якої заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем, відтак свідчить про безпідставність позовних вимог позивача та відсутність предмета спору.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував, що погашення заборгованості відповідачем було здійснено саме після відкриття провадження у справі.

Отже, згідно наявних доказів суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність заборгованості у ОСОБА_1 перед позивачем станом на дату подання позову, а відтак і відсутність предмету спору на момент подання позовної заяви, і як наслідок того, що дії позивача по поданню позову були необґрунтованими.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання позивача на абз. 2 ч.3. ст. 142 ЦПК України, як на підставу стягнення судових витрат саме із відповідачів, оскільки закриття провадження у справі відбулось на підставі п.2. ч.1 ст. 255 ЦПК України, а не на підставі п.4. ч.1 ст. 255 ЦПК України. Крім того, позивач не довів належними доказами, що відповідачі задовольнили його позовні вимоги після відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1,3 ст.133 судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ч.1 ст.137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За ч.3 п.8 ст.141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом установлено, що доказами, що підтверджують витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу є: Договір про надання професійної правничої допомоги, Акт приймання-передачі результатів наданої професійної правничої допомоги № 1 від 20 червня 2022 року (надалі - Акт) та ордер адвоката.

Доказами, що підтверджують витрати ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу є: Договір про надання професійної правничої допомоги, Акт приймання-передачі результатів наданої професійної правничої допомоги № 1 від 20 червня 2022 року та ордер адвоката.

Згідно Акту № 1 розмір витрат ОСОБА_1 понесених на правничу допомогу складає 39 500, 00 грн.

Згідно Акту № 2 розмір витрат ОСОБА_2 понесених на правничу допомогу складає 12 500, 00 грн.

Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

При визначенні суми витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до роз`яснення, викладеного в п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 10 від 17.10.2014, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 по справі №462/9002/14-ц (провадження №61-9880св18), прийшов до наступних висновків: «свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва у суді є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес).

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів колегія суддів враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру.

Суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.

Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 39 500 грн та 12 500 грн не є співмірними із складністю справи та не є пропорційними до предмета спору з урахуванням ціни позову.

З урахуванням вищенаведеного, ухвалу суду першої інстанції належить змінити в частині сум стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зменшивши їх.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 376 ст.ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Ухвалу Буського районного суду Львівської області від 18 липня 2022 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу змінити.

Стягнути з позивача Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (до зміни найменування - ПАТ «Акцент-Банк», Україна, 49074, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ БАТУМСЬКА, будинок 11, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя с. Кути Золочівського району Львівської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн (п`ятнадцять тисяч гривень).

Стягнути з позивача Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (до зміни найменування - ПАТ «Акцент-Банк», Україна, 49074, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ БАТУМСЬКА, будинок 11, ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн (п`ять тисяч гривень).

В решті ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 16.12.2022

Головуючий

Судді