КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 372/1681/21 Головуючий у суді першої інстанції - Проць Т.В.
Номер провадження № 22-ц/824/4556/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Київській області про усунення перешкод державної реєстрації та отримання кадастрового номеру на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Київській області про усунення перешкод державної реєстрації та отримання кадастрового номеру на земельну ділянку АДРЕСА_1 шляхом визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки серії КВ № 048180 та серії КВ № 048181 від 19 травня 2004 року, кадастрові номери :02:010:0056 та :02:010:0057, які належать на праві власності ОСОБА_2 на підставі рішення Григорівської сільської ради від 20 лютого 2004 року, площею 0,1514 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на території Григорівської сільської ради по АДРЕСА_1 .

Мотивуючи свої вимоги ОСОБА_1 зазначав, що має у власності житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 0,25 га. за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначав, що відповідачка ОСОБА_2 є власником суміжних земельних ділянок та оскільки при оформлені нею права власності на земельні ділянки була допущена помилка в координатах земельних ділянок, які є невірними та не відповідають фактичному користуванню ними, він не може зареєструвати право власності на свою земельну ділянку.

Наголошував, що спору по реальному користуванню сторонами земельними ділянками не має, однак ОСОБА_2 не підписує акт погодження меж, а в інший спосіб захистити своє право він не має можливості, тому вимушений звертатись до суду із даним позовом.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 03 грудня 2021 року було виправлено допущені в описовій частині рішення помилки в кадастрових номерах земельних ділянок, що належать ОСОБА_2 .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги та зобов`язати Відділ в Обухівському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області провести державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,25 га, що перебуває у його користуванні.

Апелянт вказує на незрозумілість твердження суду про неможливість встановити факт накладення земельних ділянок одна на одну та ступінь такого накладення, поруч з визнанням судом існування накладення меж земельних ділянок сторін.

Разом з тим, суд здійснив аналіз розміру накладення земельних ділянок, їх прив`язки до межових знаків, про що сторонами не заявлялось, та вказує на відсутність необхідності таких дій, оскільки державним кадастровим реєстратором Лутак А.І. та виконавцями робіт із землеустрою, які мають спеціальні знання, які згідно п.1,2 ст.39 Закону України «Про Державний земельний кадастр» несуть дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність у порядку встановленому законом за порушення законодавства у сфері Державного земельного кадастру, вже встановлено факт накладення земельних ділянок одна на одну та ступінь такого накладення, та виявлення органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, у документації із землеустрою/оцінки земель помилки, допущеної у його відомостях.

Апелянт наголошує, що суть помилки у документації із землеустрою полягає в неможливості встановлення відповідності місця розташування його земельної ділянки в натурі (на місцевості), в тому числі координат поворотних точок меж земельних ділянок відповідачки ОСОБА_2 , відомостям Державного земельного кадастру через відсутність в архіві Відділу в Обухівському районі ГУ Держгеокадастру документації із землеустрою на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:010:0056 та :02:010:0057.

Апелянт звертає увагу, що він просив суд усунути перешкоди державної реєстрації земельної ділянки, що перебуває у його користуванні, а з матеріалів справи та наданих ним доказів вбачається наявність спору між відповідачкою ОСОБА_2 та Державним кадастровим реєстратором, у зв`язку з тим, що відповідачка ОСОБА_2 не погоджується виконувати його рекомендацію розробити документацію щодо встановлення (відновлення) меж її земельних ділянок в натурі (на місцевості), що не дозволяє реєстратору виправити помилку допущену у відомостях Державного кадастру та унеможливлює встановлення ним відповідності місця розташування земельних ділянок в натурі (на місцевості) в тому числі координат поворотних точок меж земельних ділянок ОСОБА_2 , відомостям Державного земельного кадастру.

21 лютого 2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_2 , в якому остання вказує, що судами неодноразово розглядались справи між даними сторонами та в законну силу вступило 12 судових рішень, якими залишено без задоволення вимоги позивача ОСОБА_1 щодо земельних ділянок, належних відповідачці ОСОБА_2 на праві власності.

У відзиві наголошує, що межі її земельних ділянок встановлені, відповідають дійсності, а акти на право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:010:0056 та :02:010:0057 не підлягають скасуванню чи визнанню їх недійсними, а тому просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , а оскаржуване ним рішення залишити без змін.

При апеляційному розгляді справи позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просили її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав, зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач у справі ОСОБА_2 при апеляційному перегляді справи заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, оскільки обставини, на які посилається апелянт, не відповідають фактичним обставинам, які були встановлені судом при розгляді справи, а також доказам, наданим сторонами та досліджені судом. Крім того, спір щодо відповідності розміру її земельних ділянок вже неодноразово вирішувався судами і всі позови подані ОСОБА_1 були визнані необґрунтованими. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, просила залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача у справі ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_3 , відповідачку у справі ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, щорішенням виконавчого комітету Григорівської сільської ради народних депутатів від 19 червня 1990 року затверджено рішення зборів уповноважених колгоспу «Ленінський шлях» від 12 червня 1990 року за № 2 про виділення ОСОБА_2 земельної ділянки при будинку по АДРЕСА_1 в розмірі 0,31 га, з яких 0,01 га - для утримання будівель, а 0,30 га - для вирощування сільськогосподарської продукції, та надано згоду на купівлю пустуючого будинку.

Відповідно до Договору купівлі-продажу будинку для тимчасового/сезонного проживання від 19 червня 1990 року ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 купила для тимчасового/сезонного проживання належний продавцю на праві власності жилий будинок, що знаходиться в селі Гусачівка на присадибній земельній ділянці площею 0,31 кв. м., з яких 0,10 кв. м. - для утримання будівель, 0,30 кв. м. - для вирощування сільськогосподарської продукції.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 18 квітня 2013 року, яке набрало законної сили, встановлено, що в позивача в користуванні знаходиться земельна ділянка площею 0,25 га по АДРЕСА_1 .

З архівного витягу протоколу № 10 Григорівської сільської ради Обухівського району Київської області від 23 листопада 2001 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено в виділенні земельної ділянки розміром 0,02 га, оскільки нею користувалась ОСОБА_2 і межові знаки збереглися.

Згідно рішення № 5 Григорівської сільської ради 12 сесії 24 скликання від 30 вересня 2004 року, ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують його право власності на земельну ділянку в АДРЕСА_1 площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та сільськогосподарських споруд.

Відповідно до державних актів на право власності на земельні ділянки серії КВ № 048180 та серії КВ № 048181 від 19 травня 2004 року ОСОБА_2 на підставі Рішення Григорівської сільської ради Х сесії ХХІV скликання від 20 лютого 2004 року № 8 є власником земельних ділянок площею 0,1514 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,2500 га для будівництва та обслуговуванню жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастрові номери :02:010:0056 та :02:010:0057, що розташовані на території Григорівської сільської ради Обухівського району Київської області в АДРЕСА_2 .

Відповідно до виписки із засідання 12 сесії 5 скликання Григорівської сільської ради від 28 листопада 2007 року межі між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено такими, які були в натурі на час розгляду даного питання.

Рішенням Григорівської сільської ради Обухівського району Київської області 16 сесії 6 скликання від 14 вересня 2012 року внесено зміни в рішення Григорівської сільської ради № 7-39, № 7-40 26 сесії 5 скликання від 09 вересня 2010 року про інвентаризацію земельних ділянок в АДРЕСА_3 без зміни площі конфігурації відповідно до державних актів громадян.

12 листопада 2018 року державним кадастровим реєстратором відділу в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру в Київській області розглянуто заяву позивача про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 05 листопада 2018 року та рішенням відмовлено в внесенні відомостей. З листа відділу в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області вбачається, що при перевірці документації із землеустрою та обмінних файлів було виявлено перетин ділянок з ділянкою :02:010:057, де площа співпадає на 2,0809%, та ділянкою :02:101:056, площа співпадає на 4,3765%, які обліковуються в Державному земельному кадастрі за ОСОБА_2 .

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про існування накладення меж земельних ділянок, які перебувають у користуванні ОСОБА_1 та власності ОСОБА_2 , що підтверджується інформацією відділу в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, що є перешкодою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, з цим підстав визнав позов не доведеним.

Апеляційний суд в цілому погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Згідно зі статтею 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до частини другої статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За змістом частини другої та пункту "б" частини третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до частин першої та другої статті 55 Закону України «Про землеустрій» від 22 травня 2003 року № 858-IV встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно зі статтею 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки - це індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки (стаття 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Відповідно до статті 11 вказаного Закону відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.

За нормами статті 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування, у тому числі дані Державного адресного реєстру (за наявності); опис меж; площа; міри ліній периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку тощо.

За змістом статті 16 цього Закону земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер; кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі: відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 ЗК України, при їх формуванні, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 ЗК України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Згідно зі статтею 23 цього Закону документація із землеустрою та оцінки земель, яка є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, подається органу, що здійснює внесення таких відомостей, також у формі електронного документа. Вимоги до змісту, структури і технічних характеристик електронного документа визначаються Порядком ведення Державного земельного кадастру. Електронний документ подається Державному кадастровому реєстратору, який здійснює внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру, разом із документацією, яка є підставою для такого внесення, у паперовому вигляді.

Відповідно до частин першої та другої статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа (частина четверта статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (частина шоста статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Аналогічні вищенаведеним приписам містяться та деталізовані у Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051.

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок.

Відповідно до пункту 144 Порядку ведення державного земельного кадастру якщо факт невідповідності відомостей державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які і є підставою для внесення таких відомостей, підтверджено державний кадастровий реєстратор за допомогою програмного забезпечення державного земельного кадастру безоплатно виправляє допущену помилку.

Отже, чинним законодавством встановлено порядок виправлення технічних помилок, допущених під час визначення меж суміжних земельних ділянок, однак у матеріалах справи немає доказів того, що позивач скористався цим порядком для усунення перешкод у користуванні своєю земельною ділянкою.

Згідно з статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку про те, що правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні, оскільки поданий ОСОБА_1 до Обухівського відділу Головного управління Державного земельного кадастру у Київській області проект землеустрою відведення земельної ділянки у власність по АДРЕСА_1 містив відомості щодо знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається за ним зареєструвати, частини іншої земельної ділянки, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 , що відповідно до положень ч.6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» є підставою для відмови у реєстрації вказаної земельної ділянки.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновки, викладені у рішеннях Обухівського районного суду Київської області від 18 квітня 2013 року у справі №1018/3372/12, та від 12 червня 2019 року у справі № 372/371/19, щодо законності набуття відповідачкою у справі ОСОБА_2 права власності на земельні ділянки площею 0,1514 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд,кадастрові номери :02:010:0056 та :02:010:0057, які належать на праві власності ОСОБА_2 на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянки серії КВ № 048180 та серії КВ № 048181 від 19 травня 2004 року, виданих відповідно до рішення Григорівської сільської ради від 20 лютого 2004 року.

Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, апеляційний суд зазначає, що правових підстав для визнання недійсними Державних актів на право власності на земельні ділянки, які належать на праві власності ОСОБА_2 площею 0,1514 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастрові номери :02:010:0056 та :02:010:0057 немає, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено законність набуття останньою у власність вказаних ділянок. Сам по собі факт наявності «накладень» земельних ділянок у виготовленому проекті землеустрою відведення земельної ділянки у власність по АДРЕСА_1 не свідчить про недійсність державних актів відповідачки, оскільки в даному проекті не зазначено причини таких накладень та вини ОСОБА_2 у цьому.

Також при розгляді вказаної справи встановлено, що спору між позивачем та відповідачкою щодо фактичного користування земельними ділянками не має, і вимог щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою позивачем не заявлялося, як не заявлялися вимоги щодо не відповідності фактичного користування відповідачкою земельною ділянкою межам, площам та конфігурації земельної ділянки зазначеної в державних актах на право власності і доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем не подавалося.

При цьому колегія суддів вважає, що позивач не позбавлений можливості внести відповідні виправлення до технічної документації, виготовленого йому проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, з врахуванням меж земельних ділянок, які зареєстровані на праві приватної власності відповідачки ОСОБА_2 та зареєструвати вказану земельну ділянку в Державному земельному кадастрі із присвоєнням кадастрового номеру.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 23 червня 2022 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв