Справа № 346/590/22
Провадження № 22-ц/4808/1155/22
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.,

суддів: Баркова М.В., Девляшевського В.А.,

за участю секретаря:- Працун В.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_4 ,

на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2022 року, ухвалене судом у складі судді Васильковського В.В.,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно ,

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, в обґрунтування якого зазначив, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , належав на праві власності колгоспного двору, головою якого був його батько ОСОБА_5 , що підтверджується випискою із інвентиризаційнх матеріалів Коломийського МБТІ від 23.07.2021 року №69239 та довідкою виданою старостою Джурківського старостинського округу Підгайчиківської селищної ради П.Гломба, 12.01.2022 року №9.

Станом на 01 липня 1990 року у даному житловому будинку проживали: голова двору ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; його дружина, мати позивача - ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , він - ОСОБА_1 , брат позивача - ОСОБА_2 та сестри позивача - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Зазначив, що оскільки на час ліквідації колгоспних дворів вони всі проживали в господарстві, то кожному з них належить по 1/6 частці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із 1/6 (однієї шостої) частки житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної частки(паю) у землі, яка перебуває у спілці селян імені Шевченка с. Джурків, Коломийського району, Івано-Франківської області. Спадщину прийняла дружина - ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вона залишила заповіт, посвідчений 03 листопада 2000 року секретарем виконкому Джурківської сільської ради та зареєстрований в реєстрі №19, яким вона все своє майно заповіла позивачу. Після смерті його матері відкрилась спадщина за заповітом, яка складається із 2/6 частин житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Спадщину за заповітом після смерті матері прийняв позивач, подавши у визначений законом термін заяву про прийняття спадщини. Окрім нього, звернулася із заявою про прийняття спадщини, після смерті матері, його рідна сестра - ОСОБА_7 , як спадкоємець на обов`язкову частку згідно ст. 1241 ЦК України, так як являється інвалідом II групи. У нотаріуса між ним та ОСОБА_7 27 грудня 2021 року укладено договір про поділ спадщини, згідно якого ОСОБА_7 отримала інше нерухоме майно, а саме земельні ділянки, таким чином вона відмовилася від будь якого права на власність на даний житловий будинок. Інших спадкоємців, які б претендували на спадщину, немає.

З метою оформлення спадщини після смерті матері, він звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, однак у видачі свідоцтва було відмовлено.

Просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме: житловий будинок та господарські будівлі і споруди що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2022 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 5/6 частин житлового будинку, загальною площею 44,4 кв.м., житловою 31,3 кв.м господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_4 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне встановлення та оцінки обставин справи та порушення судом норм процесуального, матеріального права просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги позивача, визнати за позивачем право власності на Ѕ частину житлового будинку, загальною площею 44,4 кв.м., житловою 31, 3 кв.м. господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав колгоспному двору, головою якого був батько сторін по справі ОСОБА_5 . Всі члени родини ОСОБА_5 отримали право власності на майно у рівних частках по 1/6 його частині, яке належало колгоспному двору і зберегли його після припинення його існування.

Скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що ОСОБА_9 відмовилась від своєї 1/6 частки спірного житлового будинку на користь позивача, оскільки остання на даний час не виділила свою частку у спільному сумісному майні та не зареєструвала її у державному реєстрі прав власності.

Скаржник зазначив, що договором про поділ спадщини, між позивачем та ОСОБА_7 було врегульовано майнові суперечки щодо майна, яке вони отримали у спадщину, а саме на 2/6 частини спірного будинку. 1/6 частина спірного житлового будинку, що належить ОСОБА_7 на праві особистої приватної власності не є спадщиною, а тому не може бути предметом зазначеного договору та не входить до спадкової маси. Позивач заявив вимоги щодо визнання за ним права власності на весь житловий будинок, то ОСОБА_7 повинна була бути залучена до участі у справі у якості відповідача, оскільки тим самим порушуються її права та законні інтереси.

Скаржником у суді першої інстанції зверталась увага суду на те, що у своїх позовних вимогах позивач ставив питання про визнання за ним права власності на спадкове майно, а саме: житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , однак оскільки з зазначеного будинку лише 2/6 частини належать до спадкового майна, то позивачем був невірно обраний спосіб судового захисту, внаслідок чого позов не підлягає задоволенню в частині позовних вимог щодо 1/6 частки будинку, яка на праві власності належить ОСОБА_7 та ОСОБА_3 .

Вважає, що позивач має право на Ѕ частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, з яких 1/6 належить йому на праві власності, а 2/6 частини він отримав в порядку спадкування після померлої матері.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач , в інтересах якого діє представник ОСОБА_10 , зазначив, що скаржник обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу зазначає, що позивач має право на Ѕ частину спірного будинку та судом першої інстанції при ухваленні рішення не було враховано майнових інтересів співвласників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , але не зазначає в чому полягає порушення прав та інтересів саме скаржника. Оскаржуване рішення не порушує право скаржника на його частку в праві власності в даному житловому будинку. Судом першої інстанції було враховано право скаржника на його 1/6 частку житлового будинку, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем ОСОБА_2 зустрічний позов не подавався та самостійних вимог щодо часток ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не заявлялись.

Щодо правомірності визнання судом за позивачем права на 1/6 частину, яка належала ОСОБА_7 , то відповідно до договору про поділ спадщини сторони договору не визначали, що саме 2/6 частини будинку є його предметом, а не спадкові частки разом з тим, що належали кожному з них, як це помилково зазначає скаржник.

Вважає, що посилання скаржника на обрання неефективного способу захисту порушеного права є безпідставним, оскільки факт порушення та невизнання права власності позивача на спірний житловий будинок підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 05.08.2021 року, виданою приватним нотаріусом Галайчук О.Л.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 ., яка брала участь в режимі відео конференції, апеляційну скаргу підтримала, посилаючись на доводи, зазначені в апеляційній скарзі.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, його представник ОСОБА_10 в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, просить залишити її без задоволення, рішення суду без змін.

Відвідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася. За місцем її реєстрації судом направлялася судова повістка-повідомлення, яка повернулася з відміткою Адресат відсутній за вказаною адресою. Відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. На адресу Івано-Франківського апеляційного суду від ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи без її участі, апеляційну скаргу не визнає, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка учасників процесу не перешкоджає розгляду справи, якщо він належним чином повідомлений про дату, місце та час судового засідання.

Враховуючи положення ч.2 ст.372, ч.8 ст.128 ЦПК України, колегія суддів вважає,можливим розгляд справи проводити без участі відповідачки ОСОБА_3

Заслухавши доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , належав на праві власності колгоспного двору, головою якого був батько позивача ОСОБА_5 . За даними,що містяться в погосподарській книзі станом на 15 квітня 1991року в даному житловому будинку проживали: голова - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ; дружина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , донька - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , донька ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . ОСОБА_2 вибув з домогосподарства ІНФОРМАЦІЯ_9 . Встановивши, що ОСОБА_2 вибув з домогосподарства менше ніж за три роки до 15 квітня 1991 року, суд дійщов висновку,що всім членам колгоспного двору належало по 1/6 частині житлового будинку. Суд встановив, що позивач успадкував частки за померлими батьками - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Відповідач відмовилася від своєї частки будинку на користь позивача. Інший член двору - ОСОБА_7 уклала з позивачем договір про поділ спадщини за яким відмовилася від своє частки у будинку в АДРЕСА_1 . Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку, що за позивачем слід визнати право власності на 5/6 будинку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов такого висновку поспішно, виходячи з наступного.

Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці.

Згідно з частиною першою статті 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а частина друга статті 123 цього Кодексу визначала, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Закон Української РСР «Про власність», який набув чинності 15 квітня 1991 року, не містив поняття «колгоспний двір» і закріпив загальні положення щодо права власності на майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї.

Відповідно до статті 17 цього Закону майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

06 січня 1994 року набрав чинності Закон України від 16 грудня 1993 року № 3718-XII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким виключено з ЦК Української РСР статті 120-127, що врегульовували створення та діяльність колгоспного двору, і статтю 563 щодо спадкування майна колгоспного двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, вирішуються за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Подібні правовідносини проаналізовані Верховним Судом України у постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина друга статті 328 ЦК України).

Судом встановлено, що згідно рішення Коломийської районної ради народних депутатів Івано-Франківської області від 12 квітня 1989 року вирішено оформити право власності громадян та колгоспним дворам на житлові будинки в селах Піщаче Колимийського районй згідно додатками № 1 та №1, 2 та видати власникам свідоцтва про право власності.

Згідно до датку №2 до рішення Джурківської сільської ради народних депутатів Івано-Франківської області від 23 березня 1989 року №18 АДРЕСА_1 ОСОБА_5 господарство № 652, група колгосп, рік побудови 1060.

Відповідно до виписки з інвентарізаційних матеріалів від 23 липня 2021 року №69239 згідно архівних даних станом на 31.12.2012 року в (м.с.смт.) Пищаче ( АДРЕСА_1 в Колимийському міжрайонному бюро технічної інвентарізації право власності зареєстровано в реєстровій книзі №1 під реєстровим №1 за ОСОБА_5 голова колгоспного двору.

Відповідно до відомостей які містяться в Погосподарській книзі господарства, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991року у даному житловому будинку проживали:голова- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; дружина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; донька - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; донька ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_2 вибув з домогосподарства ІНФОРМАЦІЯ_9 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Все своє майно ОСОБА_5 згідно заповіту, посвідченого виконавчим комітетом Джурківської сільської ради за реєстром № 37А,заповів ОСОБА_6 .

На день смерті ОСОБА_5 , в житловому будинку АДРЕСА_1 проживали і зареєстровані: син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дружина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується довідкою Джурківського старостинського округу Підгайчиківської селищної ради 12.01.2022 року № 9.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 . Все майно вона заповіла ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки Джурківського старостинського округу Підгайчиківської селищної ради 12.01.2022 року № 9 на час смерті ОСОБА_6 в будинку проживали і зареєстровані: ОСОБА_6 , син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 звернувся її син ОСОБА_1 ( т.с.1 а.с.144), та донька ОСОБА_7 (т.с.1 а.с.156).

Між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 було укладено договір про поділ спадщини (т.с.1 а.с.159).

Як зазначалося вище спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, вирішуються за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Судом встановлено, що спірний будинок відносився до суспільної групи господарств- колгоспний двір. Станом на 15 квітня 1991 року у даному житловому будинку проживали: голова- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; дружина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; донька - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; донька ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_2 вибув з домогосподарства ІНФОРМАЦІЯ_9 . Тобто, виходячи із рівності часток членів колгоспного двору, кожному з них належить 1/6 частина спірного будинку. Спірний будинок є об`єктом спільної часткової власності. ОСОБА_7 є співвласником 1/6 частки спірного будинку.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно частиною першою статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи. Фізичні і юридичні особи, за змістом частини другої статті 48 ЦПК України, можуть бути позивачем і відповідачем, тобто є сторонами.

У цивільному процесі сторонами у справі є особи, правовий спір яких вирішується в суді, які мають юридичну заінтересованість в результаті справи, мають комплекс процесуальних прав і обов`язків, необхідних для захисту прав, свобод та інтересів.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини третьої статті 376 ЦПК).

Колегія суддів вважає, що визнання права власності за позивачем на 5/6 спірного будинку порушує право ОСОБА_7 як співвласника будинку, однак судом її не залучено до участі у справі.

Згідно ч.1 ст. 51 ЦПК України лише за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, суд може залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Оскільки позивач заявив позов не до всіх співвласників спірного будинку, а суд за своєю ініціативою не може цього зробити, що само по собі унеможливлює правильне вирішення спору по суті, у задоволенні такого позову слід відмовити з цих підстав, що не позбавляє права позивача повторно звернутися до суду з аналогічним позовом, але з залученням до справи всіх належних відповідачів (співвласників спірного будинку).

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України вказана обставина є підставою для скасування оскаржуваного рішення з ухваленням рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати вважає, що оцінка інших доводів апеляційної скарги є передчасним, оскільки вони можуть бути предметом розгляду при новому розгляді справи у суді.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи скаржником за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 1488,60 грн, що підтверджується квитанцією про сплату судового збору (т.с.2 а.с.2). Оскільки апеляційна скарга скаржника підлягає задоволенню частково, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги. у розмір 1488, 60 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1488, 6 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2022 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді В.М. Барков

В.М. Девляшевський