ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/149/22 Головуючий у 1-й інстанції Шульгач Н.М.
Провадження № 22-ц/817/491/22 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

секретар - Панькевич Т.І.

представника апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 14 березня 2022 року, повний текст якого складено 16 березня 2022 року, ухвалене суддею Шульгач Н.М. у цивільній справі №601/149/22 за позовом ОСОБА_2 до комунального некомерційного підприємства Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що з 19 квітня 2011 року по 27 грудня 2019 року вона працювала на посаді медичної сестри в комунальному некомерційному підприємстві Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій Тернопільської обласної ради (далі КНП КОДПС).

Наказом №145/7-ос від 24 грудня 2019 року вона звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із ліквідацією підприємства. Підставою для ліквідації КНП КОДПС стало рішення Тернопільської обласної ради Про ліквідацію окремих закладів охорони здоров`я об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області та перейменування Тернопільського обласного центру комплексної

реабілітації осіб з інвалідністю від 17 вересня 2019 року №1430, яке визнано протиправним та скасовано постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2021 року у справі №500/320/20.

Зважаючи на те, що наказ про її звільнення прийнято на підставі рішення Тернопільської обласної ради, яке в подальшому було визнано протиправним та скасоване судом, тому позивачка вважає своє звільнення незаконним та просила суд визнати незаконним та скасувати наказ КНП КОДПС Тернопільської обласної ради Про звільнення працівників у зв`язку із ліквідацією підприємства №146/7-ос від 24 грудня 2019 року в частині звільнення її з роботи; поновити її на роботі на посаді медичної сестри КНП КОДПС Тернопільської обласної ради та стягнути в її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 113013,79 грн.

Окрім скасування судом незаконного рішення про ліквідацію підприємства, яке послугувало підставою для її звільнення, відповідачем також було допущено інші порушення, зокрема, вона не була персонально повідомлена про наступне вивільнення за 2 місяці; відповідач всупереч вимогам вимогам ч.2 ст. 49-4 КЗпП України та Закону України Про зайнятість не провів консультації з первинною профспілковою організацією КНП «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» щодо запобігання звільненню працівників, в тому числі позивачки.

Крім цього, зазначає, що наказ від 24.12.2019 року про її звільнення прийнятий всупереч положенням ч.3 ст. 49 Конституції України та ч.ч. 1-3 ст. 16 Закону України Основи законодавства України про охорону здоров`я, п.1 ч.5 ст. 5 Закону України Про підвищення доступності та якості медичного обслуговування у сільській місцевості, оскільки ним виконується рішення про припинення діяльності закладу охорони здоров`я та скорочення існуючої мережі комунальних закладів охорони здоров`я.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 14 березня 2022 року в задоволенні позову відмовлено у зв`язку з пропуском строку звернення до суду для вирішення трудового спору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Корф П.К. просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки перебіг строку звернення до суду почався з моменту прийняття Восьмим апеляційним адміністративним судом постанови від 11 березня 2021 року у справі №500/320/20, якою було визнано протиправним та скасовано рішення Тернопільської обласної ради Про ліквідацію окремих закладів охорони здоров`я об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області та перейменування Тернопільського обласного центру комплексної реабілітації осіб з інвалідністю від 17 вересня 2019 року №1430. Крім цього, запровадження в Україні з 12 березня 2020 року карантинних заходів з метою запобігання поширенню коронавірусної інфекції стало причиною пропуску строку звернення до суду.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Корф П.К. апеляційну скаргу підтримав та зіслався на обставини, викладені в ній.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачка з 19 квітня 2011 року працювала на посаді медичної сестри у Кременецькому обласному комунальному психоневрологічному санаторії, який був неодноразовано перейменований та 10.06.2019 на підставі рішення Тернопільської обласної ради від 06.11.2018 №1242 перетворений в комунальне некомерційне підприємство (КНП) «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій».

Рішенням Тернопільської обласної ради №1430 від 17.09.2019 «Про ліквідацію окремих закладів охорони здоров`я - об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області та перейменування Тернопільського обласного центру комплексної реабілітації осіб з інвалідністю» припинено юридичну особу - КНП «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» Тернопільської обласної ради () шляхом ліквідації.

15 жовтня 2019 року позивачка отримала письмове повідомлення від 30.09.2019 року про припинення юридичної особи КНП «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» Тернопільської обласної ради шляхом ліквідації та про те, що її буде звільнено з роботи згідно ч.1 ст. 40 КзпП України з 27 грудня 2019 року, що підтверджується її власноручним підписом у зазначеному повідомленні.

Профспілкові організації Профспілковий комітет КУТОР «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» та ППО Трудова солідарність у Кременецькому обласному дитячому психоневрологічному санаторії були у передбачені законом строки повідомлені про ліквідацію та наступне вивільнення працівників, в тому числі і позивачки, та погодили звільнення працівників, котрі є членами профорганізацій, а також і тих працівників, котрі не зареєстровані в жодному із профспілкових осередків, що підтверджується наявними у матеріалах справи погодженнями.

Згідно наказу №145/7-ос від 24.12.2019 «Про звільнення з роботи згідно ст.40 п.1 КЗпПУ», ОСОБА_2 сестру медичну (палатну), звільнено з роботи 27.12.2019, згідно ст.40 п.1 КЗпП України (ліквідація підприємства).

З даним наказом позивачка була ознайомлена та 27 грудня 2019 року отримала трудову книжку.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2021 у справі № 500/320/20 скасовано рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 року у справі № 500/320/20 та ухвалено нове рішення, яким визнано протиправним та скасовано рішення Тернопільської обласної ради «Про ліквідацію окремих закладів охорони здоров`я об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області та перейменування Тернопільського обласного центру комплексної реабілітації осіб з інвалідністю» № 1430 від 17.09.2019.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачкою пропущено встановлений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Оскільки рішення про ліквідацію КНП «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій», на виконання якого звільнена позивачка, є незаконним та скасоване судом, тому наявні підстави для її поновлення на роботі.

Разом з тим, позивачкою пропущено строк звернення до суду із позовом про поновлення на роботі, що є самостійною підставою для відмови у позові. Наведені позивачкою причини пропуску такого строку не є поважними.

Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України, у справах про звільнення працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Трудова книжка була вручена позивачці у день звільнення 27 грудня 2019 року, а тому саме з цього дня обліковується строк звернення до суду із позовом про вирішення трудового спору.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, встановлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки.

Під час вирішення питання про поновлення строку суд дає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку інтервалів часу: з моменту закінчення встановленого спеціальним законом строку звернення до суду із позовом до дати подання такого позову.

Встановлений законом строк звернення ОСОБА_2 до суду із позовом щодо вирішення спору про її звільнення з роботи розпочався 27 грудня 2019 року та закінчився 27 січня 2020 року, із позовом вона звернулась 20 січня 2022 року, тобто більш ніж через 2 роки з моменту закінчення встановленого спеціальним законом місячного строку звернення до суду із позовом.

Наведена позивачкою причина пропуску такого строку - запровадження в Україні з 12 березня 2020 року карантинних заходів з метою запобігання поширенню коронавірусної інфекції, не є поважною, оскільки такі заходи запроваджені більш ніж через місяць після закінчення строку звернення в суд у справі про звільнення з роботи.

Позивачка не зазначила поважних причин, які перешкодили їй звернутись в суд в строк з дня вручення їй трудової книжки (27 грудня 2019 року) до 27 січня 2020 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк звернення до суду слід обчислювати з моменту прийняття Восьмим апеляційним адміністративним судом постанови від 11 березня 2021 року у справі №500/320/20, колегія суддів оцінює критично, оскільки ст.233 КЗпП України чітко визначає початок перебігу строку звернення в суд у справах про звільнення з роботи з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Розширеному тлумаченню ця норма не підлягає.

Певні обставини можуть лише свідчити про поважність чи неповажність причин пропуску встановленого ст. 233 КЗпП України строку звернення в суд у справах про звільнення, але не можуть змінити визначений законом початок перебігу строку звернення в суд.

Тобто, зазначена позивачкою обставина - розгляд адміністративним судом справи № 500/320/20 може розглядатися лише в якості поважної причини пропуску подання позивачкою ОСОБА_2 позову у справі про звільнення.

Разом з тим, у даному випадку відсутні підстави вважати таку обставину поважною причиною пропуску строку звернення у суд з позовом про поновлення на роботі.

Як вбачається із змісту постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2020 року у справі № 500/320/20, ОСОБА_2 не була учасником цієї справи. Позов у даній справі подано як зазначає позивач у позовній заяві ОСОБА_3 та ОСОБА_4 27 січня 2020 року, тобто в останній день визначеного законом строку для звернення ОСОБА_2 у суд для вирішення трудового спору щодо її звільнення.

ОСОБА_2 не пояснила, яким чином пред`явлення 27 січня 2020 року адміністративного позову іншими особами перешкодило їй своєчасно звернутись в суд за захистом її трудових прав.

Крім цього, позов про поновлення на роботі ОСОБА_2 пред`явила через 10 місяців після вступу у законну силу судового рішення в адміністративній справі № 500/320/20.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 14 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 червня 2022 року.

Головуюча: Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Хома М.В.