Ухвала

06 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 450/2529/17

провадження № 61-12071ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 квітня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначав, що 19 травня 2012 року між ним та ОСОБА_1 укладений шлюб, який розірваний 17 лютого 2015 року. За період шлюбу подружжям придбано квартиру АДРЕСА_1 .

Зазначав, що спірна квартира зареєстрована на праві власності за відповідачкою, однак придбана ними у шлюбі а тому є їхньою спільною сумісною власністю, як подружжя.

Ураховуючи викладене, просив суд поділити квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 40,5 кв. м, житловою площею 19,8 кв. м, яка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнавши за ним право власності на 1/2 частину цієї квартири.

Заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року, позов ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , задоволено. Визнано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 40,5 кв. м, житловою площею 19,8 кв. м, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 40,5 кв. м, житловою площею 19,8 кв. м. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що квартира АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому, відповідно до частини першої статті 70 СК України, частки сторін у спірному майні є рівними.

01 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 квітня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , відмовити.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є поділ спільного майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1 , вартість якої становить 243 000,00 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (248 100,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 квітня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний