ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 695/505/16-ц
номер провадження 6/695/32/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Степченка М.Ю.

за участю секретаря с/з Варданян Л.А.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування заяви зазначає, що 28 березня 2022 року ОСОБА_1 , хвилюючись за життя своїх дітей, вирішила виїхати за територію України в зв`язку з початком війни в Україні. Перетнути кордон разом зі своїми чотирма дітьми їй не вдалося, оскільки Державна Прикордонна служба повідомила їй, що вона має тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон.

Повернувшись до свого місця проживання, ОСОБА_1 дізналась, що ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 07 вересня 2016 року її тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон.

Ознайомившись з ухвалою вона просить суд поновити порушене її право виїзду за межі України та скасувати тимчасове обмеження виїзду за кордон, оскільки вона тимчасово не виконувала покладенні не неї обов`язки через зумовлені об`єктивні причини, а саме:

- Вагітність (в момент винесення ухвали від 07.09.2016 року, вона перебувала на 9 місяці вагітності та 27 вересня 2016 року народила доньку);

- Відсутність роботи (будучи вагітною, не мала можливості влаштуватись на роботу);

- перебування на її утриманні 4-х дітей;

- відсутність майна, яке можна продати та погасити заборгованість.

На день винесення ухвали Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області 07.09.2016 р. ОСОБА_1 не ухилялась від виконання зобов`язань, які були покладені на неї.

Матеріальний стан ОСОБА_1 як на момент винесення ухвали і до сьогоднішнього дня не змінився, оскільки як раніше зазначалось вона виховує та забезпечує нормальний повноцінний розвиток своїх 4-х дітей. На фінансовий стан також протягом останніх років вплинули і зовнішні фактори, такі як запровадження карантину на всій території України, відсутність можливості влаштуватись на роботу через догляд за дітьми, оскільки більшість часу вони проводили дома через введені обмеження в країні, закриті дитсадки та дистанційне навчання.

Дізнавшись про заборону, в березні місяці вона звернулася до відділення ПриватБанку, де її повідомили суму, яка підлягає сплаті, та надали рахунок, відповідно якого 05 квітня 2022 року ОСОБА_1 внесла суму в розмірі 3 900 грн.

Виїхавши за кордон, ОСОБА_1 матиме змогу влаштуватись на роботу та надати можливість щомісячними платежами погашати заборгованість перед АТ ПриватБанк.

У судовому засіданні представник заявниці адвокат Гаврильченко В.М. наполягав на задоволенні заяви в повному обсязі. Адвокат зазначив, що підставами для скасування обмеження є: 1) боржниця не ухилялася від виконання своїх зобов`язань, вона була вагітна і не мала можливості працювати, щоб отримувати дохід та сплачувати заборгованість; 2) вона являється багатодітною матір`ю; 3) відсутнє виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості. Представник заявниці вказав, що ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 07.09.2016 р. не оскаржували, оскільки про її існування ОСОБА_1 довідалася в березні 2022 р. Станом на день розгляду заяви борг заявницею не погашено.

У судовому засіданні 27.05.2022 р. представник Золотоніського ВДВС старший державний виконавець Олексієнко Т.В. заперечувала проти задоволення заяви та вказала, що в Золотоніському ВДВС перебувало виконавче провадження з примусового виконання рішення суду по справі №695/505/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 45017,69 грн., яке 27.12.2016 р. було повернуто стягувачу. Станом на день розгляду заяви борг ОСОБА_1 не сплачено. Якщо боржниця надасть документ про погашення боргу, тоді можна буде відновити виконавче провадження і зняти обмеження. У судове засідання 14.06.2022 р. державний виконавець не з`явилася, але скерувала заяву про проведення розгляду справи в її відсутність, у задоволенні заяви ОСОБА_1 просила відмовити.

Суд, вислухавши доводи представника заявника, представника Золотоніського ВДВС, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.6 ст.441 ЦПК України суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

Статтею 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим законом, та в`їхати в Україну.

Копією посвідчення серії НОМЕР_1 стверджено, що заявниця ОСОБА_1 являється багатодітною матір`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.04.2016 р. Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області винесено рішення в справі №695/505/16-ц, яким ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.03.2008 року в розмірі 43639 (сорок три тисячі шістсот тридцять дев`ять) гривень 69 копійок та судовий збір в сумі 1378,00 грн. Дане рішення набрало законної сили 28.04.2016 р.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 07.09.2016 р. у справі №695/505/16-ц, було задоволено подання старшого державного виконавця Золотоніського МРВ ДВС ГТУЮ та тимчасово обмежено боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон до виконання зобов`язання за рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11.04.2016 р.

Копією квитанції підтверджено сплату ОСОБА_1 на користь АТ «Приватбанк» 3900,00 грн. для погашення кредиту.

З листа АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що рішення Золотоніського міськрайонного суду від 11.04.2016 р. по справі №695/505/16-ц боржником ОСОБА_1 не виконане; 06.06.2016 р. Золотоніським ВДВС було відкрито ВП 51343094 з примусового виконання рішення суду та 27.12.2016 р. виконавчий документ було повернуто, оскільки в боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення; 23.03.2022 р. за згодою сторін банком було прийняте рішення про можливість нестандартного погашення активів клієнта ОСОБА_1 (бездоговірна реструктуризація), згідно якого боржнику відкрито рахунок для внесення коштів на загальну суму 15500,00 грн. та складено узгоджений графік погашення заборгованості. Станом на 13.06.2022 р. клієнтом згідно графіку внесені кошти в сумі 5900,00 грн. Платіж в сумі 5700,00 грн, за проханням ОСОБА_1 перенесений з 10.06.2022 р. на 14.06.2022 р. Даний вид реструктуризації не передбачає складення угоди про реструктуризацію. Списання всієї заборгованості проводиться після внесення клієнтом встановленої суми платежу, у даному випадку 15500,00 грн.

Частини 5, 8 ст.441 ЦПК України передбачають, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У судовому засіданні встановлено та визнано представником заявника, що рішення суду боржницею не виконане, і до того ж підтверджується поверненням виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, таке повернення виконавчого документа не припиняє тимчасове обмеження у виїзді за кордон, як захід примусового виконання рішення суду, а стягувач має право повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Крім того, звертаючись до суду із заявою відповідно до частини 5 ст.441 ЦПК України заявниця просить скасувати застосовані судом обмеження, вказуючи на відсутність виконавчого провадження, що не є передбаченими ч.5 ст.441 ЦПК України підставами для скасування судом тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Згідно з вимогами п.5 ч.3 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (у редакції на момент обмеження виїзду) громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Згідно із п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на момент тимчасового обмеження) Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право в разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Судом встановлено, що ухвала про обмеження виїзду заявниці за межі України нею не оскаржувалася в апеляційному та касаційному порядку.

Згідно із п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (саме на цій підставі повернутий документ стягувачеві) в боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно ч.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Однак, як свідчать матеріали справи, в боржника наявна заборгованість, рішення суду не було виконано в примусовому порядку, а виконавче провадження було завершене, а не закінчене.

Суд звертає увагу, що згідно із вимогами Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. №606-XIV виконавче провадження закінчується у разі такого повернення виконавчого документа без виконання як: на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ (п.9 ст.49 Закону); до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону (п.11 ст.49 Закону).

У той час, як повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону (у боржника відсутнє майно) не є закінченням виконавчого провадження у розумінні ст.47 Закону і згідно з ч.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. №606-XIV повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє права стягувача повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Скасування застосованих судом обмежень може мати місце в разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність на тепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Тобто, вирішуючи питання про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України суд повинен з`ясувати наявність обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи в праві виїзду за межі України.

Доводи представника заявника про те, що ОСОБА_1 не ухилялася від виконання своїх зобов`язань перед банком, а мала на те об`єктивні причини (вагітність, перебування на утриманні дітей, відсутність роботи та відсутність майна) не є підставами для скасування встановленого обмеження в праві виїзду за межі України. Ці обставини враховуються при вирішенні клопотання/заяви/подання про встановлення обмеження.

Заяву про скасування тимчасового обмеження в праві виїзду за межі України, заявник також обґрунтовує необхідністю забезпечити дітям нормальний фізичний та психологічний розвиток, оскільки через війну на території України вона гарантувати безпеку дітям не може та можливістю виїхавши за кордон працевлаштуватися та мати змогу погашати борг. Разом із тим позивачем не надано суду жодних доказів на доведення даних обставин.

Суд зважає на наявність в Україні воєнного стану, який встановлено 24.02.2022 р. і триває на час розгляду справи. Але суд звертає увагу на те, що заявником не надано доказів, що їй з дітьми при виїзді за межі України в період воєнного стану було відмовлено в цьому.

Крім того суд критично розцінює той факт, що боржниця має намір працевлаштуватися за кордоном, щоб мати змогу сплачувати заборгованість. Натомість суд не виключає прихованого наміру Боржниці виїхати за межі України, в тому числі і з метою уникнення виконання рішення суду.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст.ст. 259, 260, 441 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя М.Ю. Степченко

Повний текст ухвали виготовлений 17 червня 2022 року.