ПОСТАНОВА

Іменем України

01 грудня 2022 року м. Кропивницький

справа № 405/2846/21

провадження № 22-ц/4809/1042/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Карпенка О. Л.,

за участі секретаря - Гончар В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Виконавчий комітет Кропивницької міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 червня 2022 року у складі судді Іванової Л. А. і

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Кропивницької міської ради та просив скасувати рішення № 280-д Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради депутатів трудящих від 20 травня 1958 року «Про надання земельних дільниць трудящим міста під індивідуальну забудову за рахунок існуючих домоволодінь» в частині виділення земельної ділянки площею 350,40 кв. м. під індивідуальну забудову ОСОБА_2 за рахунок існуючого домолодіння по АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Позовна заява мотивована тим, що батькові позивача - ОСОБА_3 відповідно до договору дарування від 22 грудня 1957 року належав будинок за АДРЕСА_2 , а 15.08.1958 будинку була присвоєна адреса: АДРЕСА_3 .

Вказаний будинок був розміщений на земельній ділянці площею 700 кв. м., яка була надана за договором на право побудови будинків безстрокового користування земельною ділянкою від 09 серпня 1952 року тітці ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , як забудовнику, а потім перейшла у користування батькові позивача на підставі зазначеного вище договору дарування.

ОСОБА_1 зазначав, що відповідно до наявних у нього документів в 1958 році зменшився розмір земельної ділянки, на якій знаходиться житловий будинок АДРЕСА_2 з 700 кв. м. до 355,8 кв. м., а в листопаді 2020 року позивачем було отримано архівний витяг рішення № 280-двиконавчого комітету Кіровоградської міської ради депутатів трудящих «Про надання земельних дільниць трудящим міста під індивідуальну забудову за рахунок існуючих домоволодінь» від 20 травня 1958 року, за яким, зокрема, було затверджено матеріали, представлені комісією по розгляду заяв трудящих міста на земельні дільниці на надано земельні дільниці під індивідуальну забудову по згоді домовласників слідуючим особам: ОСОБА_2 - робітнику хлібокомбінату площею 350, 40 кв. м. за рахунок існуючого домоволодіння по АДРЕСА_1 по згоді домовласника ОСОБА_3 АДРЕСА_2 .

Позивач вважав, що його права як спадкоємця після смерті батька, були грубо порушені діями органу державної влади, оскільки ОСОБА_3 згоду на виділення земельної ділянки за рахунок своєї земельної ділянки не надавав, а в оскаржуваному рішенні допущено помилку в написанні прізвища ОСОБА_2 , а тому звернувся до суду з позовом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 червня 2022 року позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Кропивницької міської ради про скасування рішення № 280-д Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради депутатів трудящих від 20 травня 1958 року «Про надання земельних дільниць трудящим міста під індивідуальну забудову за рахунок існуючих домоволодінь» в частині виділення земельної ділянки площею 350,40 кв. м. під індивідуальну забудову ОСОБА_2 за рахунок існуючого домоволодіння по АДРЕСА_1 , залишено без задоволення.

Судові витрати по справі, понесені позивачем, залишено по фактично понесеним.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено з посиланням на належні та достатні докази, що його батько не надавав згоди на відчуження частини своєї земельної ділянки ОСОБА_4 .

Суд першої інстанції вважав, що помилка в написанні прізвища особи не є підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень, так як це не вказує на незаконність чи протиправність рішення, а є підставою для внесення відповідних змін до рішення.

Крім того, суд першої інстанції вважав, що спадкові права позивача не порушені, адже матеріали справи не містять належних доказів, які б вказували на ту обставину, що на час смерті спадкодавця ОСОБА_3 останній мав права володіння, користування та розпорядження на відповідну частину земельної ділянки по АДРЕСА_2 та зазначені права власника не припинилися внаслідок його відмови від неї та існували у спадкодавця на час смерті.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, судом першої інстанції при дослідженні фактичних обставин справи не було прийнято до уваги допущені порушення діями органу державної влади, оскільки батько позивача свою згоду на виділення земельної ділянки ОСОБА_4 за рахунок своєї земельної ділянки не надавав.

Суд не застосував норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та проігнорував той факт, що були відсутні законні підстави для винесення оскаржуваного рішення органом місцевого самоврядування, а дії відповідача є незаконними.

ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції не надав оцінку, поданих позивачем доказів, як наслідок дійшов незаконного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник адвокат Яшан Ю. Б. підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник Виконавчого комітету Кропивницької міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, суд вирішив розглянути справу без його участі, що відповідає положенням статті 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 позивач ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис за № 42 від 18 жовтня 1952 року, його батьками в свідоцтві про народження зазначені: батько ОСОБА_3 та мати ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , актовий запис за № 897.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , актовий запис за № 1843.

ОСОБА_1 02.03.2018 звертався до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 з питання оформлення спадщини після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , на що отримав роз`яснення, про те, що із наданих документів вбачається, що у померлого ОСОБА_3 станом на 01.01.2013 відсутнє право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 .

Домоволодінню АДРЕСА_1 (на даний час м. Кропивницький, у зв`язку з перенумерацією вулиці, присвоєно адресу АДРЕСА_3 .

16 червня 1941 року між ОСОБА_6 , як продавцем, та ОСОБА_7 , як покупцем укладено договір купівлі-продажу домоволодіння № 48, нотаріально посвідчений державним нотаріусом Кіровоградської державної нотаріальної контори, зареєстровано за №11562/2, за яким продацець продав, а покупець купила домобудівлю, що знаходиться в АДРЕСА_4 .

Відповідно до заключення про реєстрацію домоволодіння від 25.05.1950 домоволодіння по АДРЕСА_2 , розташоване на земельній ділянці розміром 763 кв. м., яке складається з жилого будинку та одного сараю, підлягає реєстрації на праві власності за ОСОБА_7

ОСОБА_7 є бабусею позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є рідними сестрами та доньками ОСОБА_7 , відповідно ОСОБА_4 є тіткою позивача, а ОСОБА_5 є матір`ю позивача.

Відповідно до заповіту від 13 квітня 1951 року, посвідченого державним нотаріусом Кіровоградської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 1903/11, ОСОБА_7 на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, за яким належне їй на праві власності домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 заповіла своїй рідній дочці ОСОБА_4 .

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , актовий запис за № 249.

Відповідно до заключення про реєстрацію домоволодіння від 29.01.1952 домоволодіння по АДРЕСА_2 , розташоване на земельній ділянці розміром 763 кв. м., яке складається з жилого будинку та одного сараю, підлягає реєстрації на праві власності за ОСОБА_4 .

Відповідно до договору на право побудови будинків безстрокового користування земельною дільницею від 09 серпня 1952 року, посвідченого державним нотаріусом Кіровоградської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 13668/1, ОСОБА_4 на підставі рішення Виконкому від 15 липня 1952 року за № 893 про відвод земельної ділянки, - відведено земельну ділянку площею 762, 8 кв. м. під індивідуальне будівництво житлового будинку в АДРЕСА_2 в межах згідно викіпіровки з генплану садиб по АДРЕСА_5 .

Актом встановлення меж від 26 липня 1952 року проведено винос на місцевість меж земельної ділянки площею 762, 8 кв. м. по АДРЕСА_2 , яка надана в користування ОСОБА_4 .

В подальшому, на підставі договору дарування від 22 грудня 1957 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 2-7248, ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 , який прийняв у дар домоволодіння АДРЕСА_2 , яке розташовано на земельній ділянці площею 700 кв. м., та яке належить дарителю згідно свідоцва про право на спадщину, виданого Кіровоградською нотконторою 22.01.1952 по № 1 та зареєстрованого облінвентарбюро 4/11-1952 під № 5195/18.

Відповідно до заключення про реєстрацію домоволодіння від 22.12.1957 домоволодіння по АДРЕСА_2 , розташоване на земельній ділянці розміром 700 кв. м., яке складається з жилого будинку та двох сараїв, підлягає реєстрації на праві власності за ОСОБА_3 .

Рішенням Народного суду м. Кіровограда від 01 березня 1972 року (справа №2_109_72) позов ОСОБА_5 задоволено. Договір дарування Р-2-7248 від 22 грудня 1957 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про передачу домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_2 ОСОБА_4 в дар ОСОБА_3 в частині дарування Ѕ частини домоволодіння визнано недійсним. Визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_3 .

Згідно довідки від 18 липня 1958 року, виданої ОСОБА_3 для пред`явлення в облінвентарбюро, за змістом якої із земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 , яка має загальну площу 700 кв. м., вилучена земельна площа розміром 350, 4 кв. м. та залишилось 349, 6 кв. м. Вилучення проведено 10.08.1958 на підставі рішення виконкому Кіровоградської ради депутатів трудящих № 280-д від 20 травня 1958 року.

Рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради депутатів трудящих від 20 травня 1958 року № 280-д «Про надання земельних дільниць трудящим міста під індивідуальну забудову за рахунок існуючих домоволодінь» затверджено матеріали, представлені комісією по розгляду заяв трудящих міста на земельні дільниці та надано земельні дільниці під індивідуальну забудову по згоді домовласників слідуючим особам, зокрема, ОСОБА_2 - робітнику хлібокомбінату, площею 350,40 кв. м. за рахунок існуючого домоволодіння по АДРЕСА_1 по згоді домовласника ОСОБА_3 АДРЕСА_2 .

Згідно з довідкою Кіровоградського бюро технічної інвентаризації від 03 листопада 1961 року за № 3189/22 земельна ділянка АДРЕСА_3 загальною площею 355,80 кв. м. на підставі рішення виконкому міської ради депутатів трудящих від 20 травня 1958 року за № 3280-д зареєстрована за ОСОБА_3 .

На підставі Акта про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 13 серпня 1964 року домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 введено в експлуатацію.

Відповідно до Акта за січень 1973 року, складеного інженером бюро техінвентаризації, проведено обстеження домоволодіння по АДРЕСА_3 на предмет поділу земельної ділянки між подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та встановлено, що домоволодіння належить в рівних частинах по Ѕ частині кожному. При обстеженні також встановлено, що площе земельної ділянки становить 355,5 кв. м.

Рішенням народного суду м. Кіровограда від 20 лютого 1973 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 задоволено, розділено домоволодіння по АДРЕСА_3 на праві користування між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтв про право власності на будівлю від 22 травня 1981 року домоволодіння по АДРЕСА_3 належало на праві приватної власності ОСОБА_5 - 63/100 ч. д. та ОСОБА_3 - 37/100 ч. д.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 квітня 1983 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 4-1073, спадкоємцем майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_5 .

Спадкове майно, на яке видано дане свідоцтво складається з 37/100 частини будинку з надвірними спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_3 , належного спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого Кіровоградським міськкомунгосподарством 22 травня 1981 року та зареєстрованого Кіровоградським бюро технічної інвентаризації 22 травня 1981 року за № 5195/18. Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 355, 50 кв. м.

В подальшому, на підставі договору дарування від 27 листопада 1990 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 3-3674, ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_1 , та останній прийняв в дар жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_3 , та розташований на земельній ділянці площею 355, 5 кв. м., та належить дарителю на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою 20 квітня 1983 року по № 4-1073 та зареєстрованого в Кіровоградському ООБТІ 20 квітня 1983 року за № 35195/18 та свідоцтва про право власності, виданого Ленінським райкомунвідділом 22 травня 1981 року та зареєстрованого у Кіровоградському БТІ 22 травня 1981 року за № 5195/18.

ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 05 січня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 4-67, подарував ОСОБА_5 9/25 частин жилого будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_3 , та який належить дарителю на підставі договору дарування, посвідченого Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою 27 листопада 1990 року за № 3-3674, та зареєстрованого Кіровоградським БТІ 27 листопада 1990 року під № 5196/18.

Згідно з архівною довідкою № 108607 від 08.07.2014, виданою ОКП «Кіровоградське ООБТІ» за архівними даними реєстрових книг обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» будинок за адресою: АДРЕСА_3 належав на праві приватної спільної часткової власності: ОСОБА_1 - 16/25 ч. на підставі договору дарування від 27.11.1990 №3-3674 та ОСОБА_5 - 9/25 ч. на підставі договору дарування від 05.01.1994 № 4-67.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено з посиланням на належні та достатні докази, що його батько не надавав згоди на відчуження частини своєї земельної ділянки ОСОБА_4 , крім того, вважав, що спадкові права позивача не порушені.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки вониє передчасними, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2022 року в справі № 485/1403/17 (провадження № 61-2118св21) зазначено, що: «суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України). Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».

Належними відповідачами у справах про визнання незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування є особа, якої відповідне рішення безпосередньо стосується та орган місцевого самоврядування, що прийняв рішення про його видачу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно з частиною першою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача ( ч. 3 ст. 51 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 51 ЦПК України про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради депутатів трудящих від 20 травня 1958 року № 280-д «Про надання земельних дільниць трудящим міста під індивідуальну забудову за рахунок існуючих домоволодінь» затверджено матеріали, представлені комісією по розгляду заяв трудящих міста на земельні дільниці та надано земельні дільниці під індивідуальну забудову по згоді домовласників слідуючим особам, зокрема, ОСОБА_2 - робітнику хлібокомбінату, площею 350,40 кв. м. за рахунок існуючого домоволодіння по АДРЕСА_1 по згоді домовласника ОСОБА_8 АДРЕСА_2 (а. с. 27, 50-53).

Звертаючись до суду з позовом до Виконавчого комітету Кропивницької міської ради, ОСОБА_1 посилався на те, що його права як спадкоємця після смерті батька, були грубо порушені діями органу місцевого самоврядування, оскільки ОСОБА_3 згоду на виділення земельної ділянки за рахунок своєї земельної ділянки не надавав (а. с. 1-5).

Разом з тим, встановлені судом обставини свідчать про те, що рішення органу місцевого самоврядування в частині, що оскаржується, стосується прав та обов`язків особи, щодо якої воно ухвалено, зокрема, ОСОБА_4 , а тому очевидно, що за такого формулювання позовних вимог, особами, питання про права та обов`язки яких вирішується судом у розглядуваній справі є насамперед є відповідний орган місцевого самоврядування, який ухвалив оскаржуване рішення, а також ОСОБА_4 , яка набула за вказаним рішенням відповідних прав або її правонаступники.

При цьому, ОСОБА_4 або її правонаступники, у випадку відступлення відповідного права, які також мають відповідати за позовними вимогами ОСОБА_1 , не були залучені до участі в справі, а підтвердження того, що позивач подавав до суду першої інстанції клопотання про залучення їх до участі у справі, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть бути розглянуті судом і вирішені у спорі позивача, оскільки ОСОБА_4 або її правонаступники, у випадку відступлення відповідного права, в такій ситуації мають бути залучені до участі у справі співвідповідачами.

Лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання щодо наявності або відсутності підстав законності ухвалення оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Кропивницької міської ради про скасування рішення необхідно було відмовити через неналежний суб`єктний склад відповідачів.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права на судовий захист шляхом подання позову з правильно визначеним суб`єктним складом відповідачів з вказаними позовними вимогами.

Суд першої інстанції на викладене уваги не звернув, не з`ясував належний суб`єктний склад відповідачів, зокрема, осіб, безпосередніх прав та обов`язків яких стосується оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування, як наслідок, дійшов помилково висновку про те, що позивачем не доведено з посиланням на належні та достатні докази, що його батько не надавав згоди на відчуження частини своєї земельної ділянки ОСОБА_4 , та те, що спадкові права позивача не порушені.

Суд не надає оцінку доводам апеляційної скарги ОСОБА_9 про незаконність прийнятого оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування, з огляду на те, що вказаним вказаним обставинам має буди надана відповідна оцінка у випадку належно визначеного суб`єктного складу відповідачів.

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 1,3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

З огляду на викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 червня 2022 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Кропивницької міської ради про скасування рішення.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог, відсутні підстави для розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Кропивницької міської ради про скасування рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05.12.2022.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко