КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/5452/2022 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Суханової Є.М., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру по нарахуванню та здійснення соціальних виплат, Головного управління Державної Казначейської служби України у м. Києві, Управління Державної Казначейської служби України в Солом`янському районі м. Києва про стягнення шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до Київського міського центру по нарахуванню та здійснення соціальних виплат, Головного управління Державної Казначейської служби України у м. Києві, Управління Державної Казначейської служби України в Солом`янському районі м. Києва про стягнення шкоди.

Свої вимоги мотивував тим, що постановою Солом`янського районного суду м.Києва від 16.07.2015 року його позов про зобов`язання Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат здійснити перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік згідно вимог закону, задоволено частково. Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 25.07.2015 року змінено спосіб виконання вказаного вище рішення суду та стягнуто на користь позивача кошти у розмірі 5990,00 грн.Вказане рішення суду, яке прийнято в порядку адміністративного судочинства виконано Київським міським центром по нарахуванню та здійснення соціальних виплат лише 13.07.2016 року.

Посилаючись на те, що в період часу з 01.01.2015 року -12.07.2016року позивач позбавлений можливості розпоряджуватися вказаними вище коштами та він поніс відповідні збитки внаслідок їх знецінення, а тому останній просив стягнути з відповідачів завдані йому збитки, визначені ст. 625 ЦК України, а також спричинену моральну шкоду.

У зв'язку з викладеним просить стягнути з відповідачів солідарно у порядку ст. 625 ЦК України три відсотки річних та інфляційні витрати у розмірі 3348,45 грн, а також моральну шкоду у розмірі 5696,19 грн..

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру по нарахуванню та здійснення соціальних виплат, Головного управління Державної Казначейської служби України у м. Києві, Управління Державної Казначейської служби України в Солом`янському районі м. Києва про стягнення шкоди.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вказує, що до листопада 2018 року він звертався до суду із таким позовом, але до іншого відповідача, в порядку адміністративного судочинства і йому було відмовлено у відкритті провадження, оскільки позов не підлягає розгляду в порядку адмінітстративного судочинства. Зазначає, що подаючи дану позовну заяву він додав копію ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 13 січня 2017 року по справі №760/519/17-а. Вважає, що відмова у відкритті провадження у розгляді адміністративного позову та закриття провадження у цивільній справі з розгляду позову з тих же підстав та з одним і тим же предметом є порушенням права на судових захист.

Голове управління Державної Казначейської служби України у м. Києві подало відзив на апеляційну скаргу, у якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на правову позицію, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.02.2021 року у справі №520/17342/18 і вважає, що даний спір підлягає розгляду в прядку адміністративного судочинства.

Управління Державної Казначейської служби України в Солом`янському районі м. Києва подало відзив на апеляційну скаргу, у якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на правову позицію, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.02.2021 року у справі №520/17342/18 і вважає, що даний спір підлягає розгляду в прядку адміністративного судочинства.

Інші учасники справи відзивів на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк не надали.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження, суд першої інстанції керувався п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та посилався на правову позицію, яка викладена у Постанові Верховного Суду у справі №757/69361/17-ц від 14.04.2021 року, і обґрунтовував свої висновки тим, що між сторонами існує публічно-правовий спір щодо несвоєчасної виплати стягнення за рішенням адміністративного суду, у зв`язку із цим, спір про стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та моральної шкоди, підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що ОСОБА_1 у листопаді 2018 року звернувся до суду із позовом до Київського міського центру по нарахуванню та здійснення соціальних виплат, Головного управління Державної Казначейської служби України у м. Києві, Управління Державної Казначейської служби України в Солом`янському районі м. Києва про стягнення шкоди. Просив за період з 01.01.2015 року - 12.07.2016 року стягнути з відповідачів солідарно у порядку ст. 625 ЦК України три відсотки річних та інфляційні витрати у розмірі 3348, 45 грн., а також моральну шкоду у розмірі 5696,19 грн..

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру по нарахуванню та здійснення соціальних виплат, Головного управління Державної Казначейської служби України у м. Києві, Управління Державної Казначейської служби України в Солом`янському районі м. Києва про стягнення шкоди.

Судом апеляційної інстанції витребувано матеріали адміністративної справи №760/519/17-а за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення шкоди, зумовлені несвоєчасною сплатою компенсації за шкоду.

З матеріалів адміністративної справи №760/519/17-а встановлено, що у січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління праці та соціального захисту населення Солом`янської районої в м. Києві державної адміністрації про стягнення шкоди, зумовної несвоєчасною сплатою компенсації за шкоду. Просив за період з 01.01.2015 року - 12.07.2016 року стягнути з відповідачів солідарно у порядку ст. 625 ЦК України три відсотки річних та інфляційні витрати у розмірі 3348, 45 грн., а також моральну шкоду у розмірі 5696,19 грн..

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 січня 2017 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі №760/519/17-а за позовом до до Управління праці та соціального захисту населення Солом`янської районої в м. Києві державної адміністрації про стягнення шкоди, зумовної несвоєчасною сплатою компенсації за шкоду.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що цивільний та адміністративний позови ОСОБА_1 аналогічного змісту та ідентичні позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як вказує Європейський суд з прав людини, у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom») від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Станєв проти Болгарії» («Stanev v. Bulgaria») від 17 січня 2012 року, заява № 36760/06, § 230).

Відповідно дост.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами (див. mutatis mutandis рішення від 9 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України» («Bulanov and Kupchik v. Ukraine», заяви № 7714/06 та № 23654/08), в якому ЄСПЛ встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо відсутності у заявників доступу до суду касаційної інстанції з огляду на те, що відмова Вищого адміністративного суду розглянути касаційні скарги заявників всупереч ухвалам Верховного Суду України не тільки позбавила заявників доступу до суду, але й зневілювала авторитет судової влади; крім того, ЄСПЛ вказав, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції (§ 27-28, 38-40); рішення від 1 грудня 2011 року у справі «Андрієвська проти України» («Andriyevska v. Ukraine», заява № 34036/06), в якому ЄСПЛ визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції з огляду на те, що Вищий адміністративний суд відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою заявниці, оскільки її справа мала цивільний, а не адміністративний характер, і тому касаційною інстанцією мав бути Верховний Суд України; натомість останній відмовив у відкритті касаційного провадження, зазначивши, що судом касаційної інстанції у справі заявниці є Вищий адміністративний суд України (§ 13-14, 23, 25-26); рішення від 17 січня 2013 року у справі «Мосендз проти України» («Mosendz v. Ukraine», заява № 52013/08), в якому ЄСПЛ визнав, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого статтею 13 Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами (§ 116, 119, 122-125); рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Шестопалова проти України» («Shestopalova v. Ukraine», заява № 55339/07), в якому ЄСПЛ дійшов висновку, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявниці мав розглядатися у судах України, а Вищий адміністративний суд України не виконав рішення Верховного Суду України щодо розгляду позову заявниці за правилами адміністративного судочинства (§ 13, 18-24)).

Встановлено, що скаржник надав до суду першої інстанції ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 13 січня 2017 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі № №760/519/17-а за позовом до до Управління праці та соціального захисту населення Солом`янської районої в м. Києві державної адміністрації про стягнення шкоди, зумовної несвоєчасною сплатою компенсації за шкоду. Солом`янський районний суд міста Києва вважав, що справу слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про закриття провадження справі, оскільки Солом`янський районний суд міста Києва 13 січня 2017 року відмовив ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за його позовом про стягнення шкоди, зумовної несвоєчасною сплатою компенсації за шкоду, а тому з огляду на припис ч. 5 ст. 170 КАС України ОСОБА_1 не зможе реалізувати своє право на доступ до суду за правилами адміністративного судочинства.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що з огляду на існування юрисдикційного конфлікту та імперативний припис ч. 5 ст. 170 КАС України, розгляд цього спору має завершитися за правилами цивільного судочинства.

Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 370/1547/17 (провадження № 14-223 цс 19).

Відтак, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про закриття провадження та не вірно застосував положення п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 379 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року скасувати як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «21» червня 2022 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіЄ.М. Суханова
О.І. Сліпченко