Справа № 369/328/22
Провадження № 2/369/3277/22
РІШЕННЯ

Іменем України

23.12.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

за участю секретаря Житар А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Білогородської сільської ради Бучанського району, Київської області, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач Білогородська сільська рада Бучанського району, Київської області, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинський районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову позивач вказує, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Комісією у складі: служби у справах дітей Білогородської сільської ради, відділу надання соціальних послуг Білогородської сільської ради спільно з інспектором сектору ювенальної превенції відділу превенції Бучанського районного управління поліції ГУ НП в Київській області та депутатом Білогородської сільської ради 22.12.2021 року було відвіданосім`ю та встановлено, що мати перебувала у нетверезому стані (рухова та мовна координація порушена).В квартирі за вказаною адресою відключений газ та світло, безлад,брудна постільна білизна, продукти харчування відсутні. Дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була голодна, хвора (кашель, нежить, в`ялість,колір шкіри блідий). Комісією був складений Акт проведення оцінки рівня безпеки дитини від 22.12.2021року та прийняте рішення за результатами оцінки рівня безпеки дитини щодо направлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до закладу охорони здоров`я для обстеження стану її здоров`я.

На підставі подання служби у справах дітей Білогородської сільської ради від 22.12.2021 року №636, відповідно до п.4 ст.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.170 Сімейного кодексу України, п.8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866, у зв`язку з виникненням загрози життю та здоров`ю малолітньої дитини, було прийнято рішення виконавчого комітету Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 23.12.2021 року №187 «Про негайне відібрання дитиниОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у матері».

За направленням служби у справах дітей та сім`ї Київської обласної державної адміністрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , влаштований до Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації для дітей «Отчий дім».

З 26 березня 2021 року малолітнійОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку служби у справах дітей Білогородської сільської ради, як дитина, яка опинилися в складних життєвих обставинах.

Згідно довідки про склад сім`ї виданої старостою Музичанськогостаростинського округу Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її малолітня дитина ОСОБА_1 02 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,безробітня, систематично зловживає алкогольними напоями, палить в приміщенні, водить сторонніх чоловіків у квартиручим створює загрозу для фізичного і психологічного здоров`я дитини. За період проживання на території Музичанського старостинського округу проявила себе з негативної сторони. Недобросовісно ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків: не піклується про здоров`я дитини, не створює належні умови для навчання та розвитку природних здібностей.

Дитину до школи приводить та забирає мама, яка часто знаходиться в нетверезому стані, що підтверджується характеристикою виданою 22.12.2021 року директором Музичанської ЗОШ І-ІІІ ст.Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області.

Умови проживання дитини незадовільні: в квартирі бруд, не прибрано, стійкий запах цигарок та алкоголю, обдерті з цвіллю стіни в кімнаті. Заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг (електроенергія та газопостачання відключено).

З матір`ю систематично проводилася роз`яснювальна роботапрацівники служби у справах дітей Білогородської сільської радинеодноразово попереджали про можливість настання негативних наслідків у разі продовження ухиляння від виконання своїх батьківських обов`язків, однак позитивних результатів це не дало.

На момент проведення обстеження в помешканні перебувала стороння особа чоловічої статі, в стані алкогольного сп`яніння. Проведеним обстеженням було виявлено реальну загрозу життю та здоров`ю дитини, тому було прийнято рішення про негайне відібрання дитини у матері.

Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя та праці.

Батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання свої обов`язків з виховання дитини, що передбачено с. 164 Сімейного кодексу України. Відповідач своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати та утримувати дитину, умисно не виконує протягом тривалого часу та не здійснюють жодних дій, спрямованих на їх виконання.

Вищезазначене свідчить, що гр. ОСОБА_2 свідомо нехтує своїми обов`язками, не забезпечує харчування, медичного догляду та лікування малолітньої дитини, свідомо ухиляється від спілкування з нею, причому робить це без поважних причин, чим порушує вимоги ст. ст. 150, 152, 155, 180 Сімейного Кодексу України, якими передбачено обов`язок батьків виховувати та утримувати дитину.

Білогородською сільською радою Бучанського району Київської області відповідно до вимог п. 10 ч.3 ст. 175 ЦПК України іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з таких самих підставне подано.

Порядок позбавлення батьківських прав визначено статтею 164 Сімейного кодексу України. Законодавство України також чітко встановлює, що позбавлення батьківських прав може відбуватися тільки за рішенням суду.

При вирішенні зазначеного питання законом не передбачено обов`язкового досудового врегулювання спору.

Позивач, у зв`язку із розглядом справи, не планує понести судові витрати.

Враховуючи вищезазначене, позивач просила суд позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_2 , відносно малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з гр. ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей "Отчийдім"(Київська область, Бучанський район, с.Святопетрівське, вул.Центральна, буд. 118),на утримання малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 січня 2022 року відкрито загальне провадження та призначено підготовче судове засідання.

13 травня 2022 року до суду від Білогородської сільської ради Бучанського району, Київської області надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Від відповідачки ОСОБА_2 відзив на позовну заяву не надійшов.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 липня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання, яке було призначено на 07 листопада 2022 року представник позивача не з`явилась. Про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. До суду направила заяву у якій просила суд розгляд справи проводити без її участі, у якій вимоги підтримала, просила задовольнити.

У судове засідання відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась. Про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином. До суду направила заяву у якій просила розгляд справи у її відсутності, у якій просила суд у задоволенні позову відмовити.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

У відповідності до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді спорів судом щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування та у відповідності до ч. 5 цієї статті подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору.

Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи ні на що, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки ОСОБА_2 є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 243/13192/19-ц вказав на відсутність підстав для позбавлення батька батьківських прав, оскільки він, в силу своїх можливостей, намагається піклуватися про дітей.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа № 753/2025/19 вказав, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про інтерес батька до дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У справі відсутні жодні докази застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, також у справ відсутні докази, що діти насправді усвідомлюють наслідки позбавлення батьківських прав її батька.

З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача щодо нехтування відповідачкою ОСОБА_2 своїми обов`язками щодо виховання та утримання сина, оскільки вони не знайшли свого документального підтвердження в судовому засіданні.

Крім того, як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 08 серпня 2022 року, який складений начальником Служби у справах дітей Білогородської сільської ради, Бучанського району, Київської області - відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає і однокімнатній квартирі. У дитини є окреме місце для відпочинку, шафа для зберігання одягу, одяг по сезону, місце для виконання уроків. У квартирі неприємний запах, відсутній газ та світло.

Проте, як вбачається згідно акту здачі-приймання робіт за №1/504 від 04.11. 2022 року відповідачці і квартирі було відновлено газопостачання та погашено борг за використання природного газу.

Згідно характеристики, як видана старостою Музичанського старостинського округу, Бучанського району, Київської області від 17 серпня 2022 року відповідачка ОСОБА_2 , проживає без реєстрації у АДРЕСА_1 . Громадянка ОСОБА_2 Громадянка ОСОБА_2 перебуває на обліку в Музичанському старостинському округу з 03.07.2015 року як сім`я, яка опинилася в складних життєвих обставинах. Умови проживання задовільні; в квартирі прибрано, в холодильнику є продукти харчування. Заборгованість за оплату житлово - комунальних послуг, а саме електроенергія повністю сплачено наразі (газопостачання відключено). Окрім того, зазначаємо, що з ОСОБА_2 систематично проводяться необхідні соціальні та роз`яснювальні роботи та попереджали про можливість настання негативних юридичних наслідків у разі продовження ухиляння від виконання своїх батьківських обов`язків, однак позитивні результати є наявні. На моменти проведення фахівець із соціальної роботи, служба у справах дітей відвідання візитів до ОСОБА_2 вона зарекомендувала себе з позитивної сторони. На даний час на роботу працевлаштувалася з допомогою фахівця із соціальної роботи з 03.04.2022 року в будинок по догляду Добрий Дім , який розташований в АДРЕСА_2 на зарплатню 10 000 що місячно (зарплатня є не офіційною в в зв`язку з військовим станом). Зі слів керуючого директора ОСОБА_9 - ОСОБА_2 зарекомендувала себе відповідальною, трудолюбивою, до людей ставиться з турботою в колективі користується повагою. Скарг з боку сусідів та мешканців села не надходили.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її малолітньої дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому суд вважає за необхідне у позові відмовити повністю.

Однак, враховуючи поведінку відповідачки ОСОБА_2 щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її слід попередити, що у разі неналежної поведінки вона буде позбавлена батьківських прав.

Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з повною відмовою в задоволенні позову витрати позивача по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають і покладаються на нього.

На підставі викладеного, ст. 164 -167 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», керуючись ст.ст.2, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 280 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову Білогородської сільської ради Бучанського району, Київської області, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя Т.В. Дубас