Справа № 484/2167/22
Провадження № 22-ц/812/978/22
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 грудня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання - Стрілець К.О.,

без участі осіб, повідомлених про дату, час та місце розгляду справи належним чином,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

Первомайської міської ради Миколаївської області

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 вересня 2022 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Паньковим Д.А., повний текст складено 20 вересня 2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Первомайської міської ради Миколаївської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

20 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про надання йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Первомайську Миколаївської області помер його дід ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_2 заповіту не залишив.

Його син ОСОБА_3 (батько позивача) помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте, останній спадщину після смерті ОСОБА_2 не прийняв, так як із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті спадкодавця не звертався, на час відкриття спадщини не проживав зі спадкодавцем за однією адресою, що виключає його право на прийняття спадщини після смерті останнього.

Він, ОСОБА_4 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , оскільки, на час відкриття спадщини після його смерті та до теперішнього часу, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався.

Проте що ОСОБА_3 не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщині після смерті свого батька ОСОБА_2 позивачеві стало відомо під час оформлення спадщини вже після смерті батька ОСОБА_3 , а саме в травні 2021 року.

13 травня 2021 року маючи намір здійснити реєстрацію зазначеного вище спадкового майна, позивач звернувся до Першої Первомайської державної нотаріальне контори Миколаївської області із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що ним пропущено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини та у зв`язку з відсутністю доказів постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 02 лютого 2022 року (справа 635/7550/21)), яке набрало законної сили 05 березня 2022 року, задоволено його заяву про встановлення факту родинних відносин між ним та його дідом ОСОБА_2 .

Вважає, що строк для подання заяви про прийняття спадщини ним (позивачем) було пропущено з поважних причин, так як останній думав, що оскільки його батько ОСОБА_3 є спадкоємцем першої черги і йому було відомо про смерть батька ОСОБА_2 , він мав би звернутись із заявою про прийняття спадщини після смерті останнього.

Крім того, позивач не мав можливості своєчасно звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини через віддаленість постійного місця проживання від спадкового майна, оскільки він постійно проживав із сім`єю та працював на території Харківської області, де проживає до теперішнього часу.

Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_1 просив визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Первомайську Миколаївської області, тривалістю три місяці після набрання рішенням законної сили.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 вересня 2022 року позов задоволено. Визначено ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю в три місяці для подання ним до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Болеславчик Первомайського району Миколаївської області, що починається з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач пропустив строк для подачі в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини з поважних причин, так як був впевнений в тому, що його батько прийняв спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , позивач же не мав можливості своєчасно звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини через віддаленість постійного місця проживання від спадкового майна, оскільки він постійно проживав з сім`єю та працював на території Харківської області, де проживає до теперішнього часу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Первомайська міська рада Миколаївської області оскаржила його в апеляційному порядку, та посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права просила про його скасування та ухвалення нового про відмову у задоволені позову.

Обґрунтовуючи порушення норм процесуального права апелянт зазначав, що суд першої інстанції розглянув вказаний спір у порядку спрощеного позовного провадження, в той час коли в силу п.2 ч.4 ст.274 ЦПК України його слід було розглядати за правилами загального позовного провадження. Таке порушення відповідно до п.7 ч.3 ст.376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового.

Зважаючи на приписи статте 1269,1270,1272 ЦК України, позивач як спадкоємець п`ятої черги, зобов`язаний був звернутися із заявою про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини, а саме з 14 вересня 2015 року, що ним зроблено не було, а тому він є таким, що не прийняв спадщину.

В апеляційній скарзі апелянт також зазначає, що аргументи позивача, які підтримав суд першої інстанції, що строк для подання заяви про прийняття спадщини ним було пропущений у зв`язку з його необізнаністю щодо прийняття або неприйняття спадщини його батьком, як спадкоємцем першої черги та великою відстанню між місцем постійного проживання позивача (Харківська область) та місцем знаходження спадкового майна (м. Первомайськ Миколаївської області) не можна вважати поважними причинами, що пов`язані з об`єктивними непереборними істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Зважаючи на таке, апелянт вважає, що якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про те, що спадкоємець не оформив спадщину, через незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Також зазначає про хибність твердження суду, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , так як на час відкриття спадщини та по теперішній час до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався.

Більш того, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що проживання за межами територіальної громади в указаний період було пов`язано з об`єктивними, непереборними, істотним труднощами для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини в установленому законом порядку.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу на день розгляду справи апеляційним судом позивач не скористався. Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду повідомлені належним чином.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, апеляційну скаргу просив залишити без задоволення, а судове рішення без мін.

В силу приписів частини 2 статті 372 ЦПК України справу розглянуто за відсутності учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду вказаним положенням закону не відповідає.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Пунктом сьомим частини.3 статті 376 ЦПК України встановлено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Зокрема, за змістом частин 2, 4 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до положень п.2 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, в тому числі, щодо спадкування.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду першої інстанції від 21 липня 2022 року відкрито провадження у цій справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, яка відповідно до наявного у матеріалах справи супровідного листа була направлена відповідачеві 22 липня 2022 року (а.с.29,30).

11 серпня 2022 року на адресу суду від відповідача надійшли - відзив на позовну заяву, заява про поновлення процесуального строку, заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заява про розгляд справи без участі представника відповідача ( а.с.32-33,34-37,42-43,44-45).

За положеннями частин 4, 5 статті 277 ЦПК України, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про:

1) залишення заяви відповідача без задоволення;

2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Якщо відповідач не подасть у встановлений судом строк такі заперечення, він має право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведе, що пропустив строк з поважних причин.

Між тим, судом першої інстанції ні заява про поновлення процесуального строку, ні заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження розглянута не були, і справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, тоді як підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

З урахуванням таких обставин, колегія суддів вважає, що суд у порушення вимог пункту 7 частини 3 статті 274 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги позивача в цій частині є обґрунтованими та заслуговують на увагу, а тому судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі.

Щодо суті позовних вимог.

Суд першої інстанції, з`ясувавши, що ОСОБА_1 пропустив строк для прийняття спадщини, погодився з тим, що вказані позивачем причини пропуску строку є поважними і задовольнив позов.

Однак встановивши пропуск позивачем строку на прийняття спадщини, при цьому судом не було встановлено обставин, які створювали об`єктивні та непереборні труднощі позивачу для подання такої заяви, а відтак суд неправильно застосував норми матеріального права, а саме частину 3 статті 1272 ЦК України, за змістом якої підлягає визначенню додатковий строк для прийняття спадщини лише за наявності поважної причини, та дійшов помилкового висновку про визначення ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини.

Так, згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст. 1258 цього Кодексу).

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу( частина 2 стаття 1258 ЦК України).

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частина перша статті 1265 ЦК України передбачає, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

Отже, з врахуванням обставин справи і вимог статті 1265 ЦК України позивач відноситься до спадкоємців п`ятої черги за законом після смерті ОСОБА_2 , оскільки відносить до родичів спадкодавця другого ступеня спорідненості.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

У справі, яка переглядається, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Болеславчик Первомайського району Миколаївської області помер дід позивача ОСОБА_2 (а.с.9).

Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 .

В силу приписів частини 1 статті 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги після смерті спадкодавця є його син ОСОБА_3 . Проте останній, в порядку частини 1 статті 1269 ЦК України із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріуса не звертався та на час відкриття спадщини із спадкодавцем не проживав (частини 1, 2 статті 1268 ЦК України). За такого, ОСОБА_3 є таким, що не прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 02 лютого 2022 року, яке набрало законної сили 05 березня 2022 року, встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 та його дідом ОСОБА_2 .

За такого, відповідно до стаття 1265 ЦК України позивач відноситься до спадкоємців п`ятої черги за законом після смерті ОСОБА_2 , оскільки належить до другого ступеня спорідненості і тому для позивача, як спадкоємця п`ятої черги, право на спадкування залежало від неприйняття спадщини спадкоємцями попередніх черг.

ОСОБА_1 вважаючи, що він єдиним спадкоємцем після смерті свого діда, 13 травня 2021 року звернувся до Першої первомайської державної нотаріально контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте державним нотаріусом постановою від 13 травня 2021 року №651/02-31 відмовлено у вчинені нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що належало спадкодавцю, з огляду на те, що у встановлений законодавством строк ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини не звертався, відомості про спільне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтвердив.

Згідно з частиною 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною другою вказаної статті передбачено, що у разі, якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Статтею 1272 ЦК України передбачені наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, а саме, у разі, якщо спадкоємець протягом шестимісячного строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" вказано, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у Постанові від 27 травня 2020 року у справі № 336/1127/17

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 459/2973/18 зазначено, що: «поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61?21447св19). При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкове майно, то прав.

Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення частини 3 статті 1272 ЦК України не застосовуються.

Верховний Суд в постанові від 20 жовтня 2021 року у справі № 405/7111/19-ц (провадження № 61-10591св21) зробив правовий висновок, згідно з яким при оцінці наявності поважних причин для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суди повинні розмежовувати два періоди та оцінювати наявність об`єктивних, непереборних перешкод для реалізацією особою права на прийняття спадщини. Перший період - період визначений законом для прийняття спадщини (6 місяців від дня відкриття спадщини), а другий період - від дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини до дня звернення до суду із позовом при визначенні додаткового строку для прийняття спадщини.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Відповідно до стаття 1265 ЦК України позивач відноситься до спадкоємців п`ятої черги за законом після смерті ОСОБА_2 , оскільки належить до другого ступеня спорідненості і тому для позивача, як спадкоємця п`ятої черги, право на спадкування залежало від неприйняття спадщини спадкоємцями попередніх черг.

Так, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому останнім днем визначеного законом строку прийняття спадщини було 14 березня 2016 року.

З огляду на те, що батько позивача ОСОБА_3 в установлений законом строк, а саме: до 14 березня 2016 року спадщину після смерті свого батька не прийняв, то заяву про прийняття спадщини, позивач повинен був подати у трьохмісячний строк після неприйняття спадщини своїм батьком, тобто після 14 березня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 . Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини.

Однак, ОСОБА_1 у вказаний строк не реалізував таке право при наявності підстав, передбачених частиною 2 статті 1258 ЦК України.

До нотаріуса із заявою позивач звернувся лише 13 травня 2021 року, а відтак пропуск позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини складає майже 5 років. Із цим позовом позивач звернувся до суду 20 липня 2022 року, тобто через 6 років із дня закінчення строку визначеного частиною 2 статті 1270 ЦК України.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Звертаючись до суду із з цим позовом позивач зазначав, що причини пропуску строку для подачі в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини є поважними, так як він думав, що його батько, знаючи про смерть ОСОБА_2 , як спадкоємець першої черги мав би звернутися із заявою про прийняття спадщини, але цього не зробив, про що йому стало відомо у травні 2021 року.

Крім того, він не мав можливості своєчасно звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини через віддаленість постійного місця проживання від спадкового майна, оскільки він починаючи з 2010 року та по теперішній час проживає та працює на території Харківської області.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодці умови.

Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2019 року у справі № 351/2403/17 (провадження № 61-21751св18).

Зважаючи на наведене, посилання позивача як на поважну причину пропуску строку те, що він думав, що його батько, як спадкоємець першої черги мав би звернутися із заявою про прийняття спадщини, є безпідставними та необґрунтованими.

Саме по собі проживання спадкоємців в межах України в іншій області, та навіть і за межами України не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Висновки судів попередніх інстанцій по суті вирішення спору узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 08 червня 2022 року в справі № 571/731/21.

Більш того, у відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, позивач не був позбавлені можливості реалізувати свої спадкові права шляхом подання відповідних заяв про прийняття спадщини засобами поштового зв`язку за місцем свого проживання.

Тобто, для подання заяви про прийняття спадщини не обов`язково їхати до нотаріальної контори, оскільки законодавство не позбавляє спадкоємця права направити таку заяву за допомогою засобів поштового зв`язку, а також подати її через орган місцевого самоврядування.

А відтак, вказана позивачем причина велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємця та місцем знаходження спадкового майна, як причина пропуску строку для прийняття спадщини, не може бути визнана поважною, оскільки сама по собі ця обставина без встановлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку, чого позивачем доведено не було.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів існування об`єктивних та непереборних причин, які перешкодили йому подати заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_2 у визначений законом тримісячний строк, а саме з 14 березня по 14 червня 2016 року. З урахуванням встановлених обставин справи, тривалості пропуску строку на прийняття спадщини, з урахуванням обізнаності позивача про смерть спадкодавця в межах передбаченого законом шестимісячного строку, у суду відсутні підстави вважати, що наведені позивачем обставини є причинами, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення дій з прийняття спадщини.

Таким чином, встановивши, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження існування об`єктивних та істотних труднощів для позивача щодо своєчасної подачі заяви про прийняття спадщини, колегія суддів дійшла висновку що позов є недоведеним, а відтак відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Судом першої інстанції позов задоволено без достатніх правових підстав.

Звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про надання додаткового строку на прийняття спадщини у травні 2021 року, залишення цього позову без розгляду у зв`язку з необхідністю підтвердження родинного зв`язку зі спадкодавцем ОСОБА_2 та розгляд у період з 01 вересня 2021 року по 02 лютого 2022 року Харківського районного суду Харківської області його заяви про встановлення факту родинних відносин, також не може бути свідченням існування поважних причин у розумінні статті 1272 ЦК України.

З огляду на наведене доводи апеляційної скарги є доречними та слушними.

Посилання у позові щодо необхідності застосування при вирішенні цього спору правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17, є необґрунтованими, з огляду на таке.

У постанові Верховного Суду від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17, провадження № 61-41480св18, викладено правовий висновок про те, що враховуючи перенесені позивачем пологи 28 квітня 2016 року, погіршення стану її здоров`я в післяпологовий період, перебування на стаціонарному лікуванні в Інституті очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова з 30 січня до 14 лютого 2017 року та незначний період пропуску строку для подання нотаріусу заяви на прийняття спадщини, суд вважає зазначені позивачем причини поважними, та такими, що пов`язані з об`єктивними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Колегія суддів зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Постанова Верховного Суду від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17, постановлена у подібних правовідносинах, але за різних обставин, які встановлені судами.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на те, що суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, не застосував до спірних правовідносин правові позиції Великої Палати Верховного Суду, то ухвалене судове рішення суду першої інстанцій підлягає скасуванню та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК України).

Оскільки в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, то судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції слід віднести за рахунок позивача.

За подачу апеляційної скарги відповідачем Первомайською міською радою Миколаївської області сплачено 1488 грн. 60 коп.

Зважаючи на задоволення апеляційної скарги, то з ОСОБА_1 на користь Первомайської міської ради Миколаївської області підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1488 грн.60 коп.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Первомайської міської ради Миколаївської області задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_1 до Первомайської міської ради Миколаївської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Первомайської міської ради Миколаївської області () 1488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) грн. 60 коп. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

________________________________________________________________________________

Повний текст постанови складено 06 грудня 2022 року.