Справа №345/3170/22
Провадження № 2/345/1037/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

01.12.2022 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кулаєць Б.О.,

секретаря судового засідання Заткальницької Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В СТ А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що він є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 . В будинку зареєстрований він, діти та відповідачка, яка є його колишньою дружиною. Спільне життя у нього та відповідачки не склалося, і 01.02.2016 рішенням суду шлюб між ними був розірваний. Відповідачка ще до розірвання шлюбу забрала всі свої речі і з дітьми переїхала проживати до мами в с. Цвітова Калуського району. По сьогоднішній день відповідачка проживає окремо в будинку матері, в його будинку не живе, її речей у будинку немає, кореспонденцію за адресою реєстрації не отримує, не бере участі в утриманні будинковолодіння, господарством не цікавиться. Він постійно проживає у своєму будинку, має невелику заробітну плату, інших доходів не отримує. Має намір оформити субсидію, а тому змушений звернутися до суду з даним позовом. При цьому зазначає, що перешкод відповідачці в користуванні житловим приміщенням він не чинив. Вона добровільно обрала для себе інше місце проживання.

Позивач звернувся до суду зі заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подала, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася у передбаченому законом порядку, в тому числі, шляхом розміщення оголошень про виклик на офіційному вебсайті судової влади України (а.с. 27, 30). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

ухвалою суду від 13.10.2022 відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання за участю сторін в порядку спрощеного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви зі запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов.

07.11.2022 позивач звернувся до суду зі заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та проти заочного розгляду справи не заперечує.

Від відповідачки будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень не поступало, як і не повідомляла він про причини своєї неявки в судові засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 211ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом.

Відповідачка відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивача суду не надала, хоча була повідомлена про розгляд даної справи.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що відповідачка, хоча і була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, причин неявки не повідомила, відзиву на позов не подавала, а тому протокольною формою ухвали суд постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.08.2004 домоволодіння по АДРЕСА_1 на праві приватної власності в частці 1/1 належить ОСОБА_1 на підставі рішення виконавчого комітету № 24 від 24.06.2004 (а.с. 9).

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Івано-Франківським ОБТІ № 5057561 від 14.10.2004 прийнято рішення про реєстрацію права власності на домоволодіння за вказаною вище адресою за ОСОБА_1 , реєстраційний номер 7158891 (а.с. 10).

Як встановлено з довідок № 234 від 09.09.2022, № 804 від 15.09.2016 та № 231 від 16.06.2021, виданих на ім`я ОСОБА_1 Войнилівською селищною радою ОТГ Калуського району, а також актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 258 від 19.09.2022 та № 230 від 16.06.2021 у будинковолодінні ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак не проживає з жовтня 2015 року (а.с. 4, 5, 6, 7, 8).

Відповідно до рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.02.2016 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 14).

Доказів того, що позивачем чинилися перешкоди відповідачці у користуванні спірним будинком, матеріали справи не містять.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу наявності підстав для визнання відповідачки такою, що втратила право користування житлом.

Оцінка суду:

вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності чи обмежений у його здійснені.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та передбачають правомочності щодо використання житла для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Обставини по справі на предмет їх відповідності вказаним вище положенням законодавства стверджують про те, що реєстрація відповідачки у будинку, за умови документально підтвердженого права власності позивача на даний об`єкт нерухомості, перешкоджає останньому вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. При цьому вказані правомочності є абсолютними, непорушними та гарантованими законом.

Згідно зі ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, у якому фізична особа проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ст.ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець або особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил норм процесуального закону щодо оцінки доказів.

Правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог.

Позовні вимоги позивача направлені на позбавлення відповідачки права користування жилим приміщенням, а тому можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі.

Поважні причини відсутності відповідачки у вищезазначеному житловому приміщенні відсутні.

Як встановлено по справі, позивач є власником будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , право власності набув у встановленому законом порядку, тому має право на власний розсуд розпоряджатися своєю власністю згідно з положеннями ст. 318 Цивільного кодексу України, в тому числі і щодо вирішення питань стосовно можливості проживання в ній інших осіб.

Волевиявлення власника майна за предметом позовних вимог спрямоване на визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Такі вимоги необхідно вважати правомірними, оскільки вони в повній мірі узгоджується з тими правомочностями, які передбачається цивільно-правовим інститутом права приватної власності (ст.ст. 316, 318 Цивільного кодексу України).

Поряд з цим, будь яких фактичних даних, які б свідчили про позбавлення позивача права власності на будинок, чи наявності у відповідачки права на користування нею, матеріали справи не містять. У позивача виникають незручності щодо вільного володіння своїм майном через те, що у квартирі зареєстрована відповідачка.

Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідачка суду не подала.

Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що відповідачка не проживає у будинку позивача, однак добровільно не знялася з реєстрації, а її реєстрація чинить перешкоди позивачу у вільному користуванні своїм майном.

Таким чином, оскільки відповідачка понад рік без поважних причин відсутня і не проживає у будинку за місцем реєстрації, належним чином не здійснює його утримання, а тому суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідачки такою, що втратила право користування будинком, підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 16, 29, 316, 317, 318, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 6, 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76 - 83, 133, 141, 258, 259, 268, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право на користування будинком АДРЕСА_1 .

За письмовою заявою відповідача заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Інші учасники справи (в тому числі і позивач), а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановленихЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: