Провадження № 2/344/369/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.; Дементьєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвент про визнання зобов`язання за кредитним договором №0 від 17.07.2007 року та зобов`язання за договором іпотеки №б/н від 17.07.2007 року припиненими, стягнення судових витрат

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачів звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвент про визнання зобов`язання за кредитним договором №0 від 17.07.2007 року та зобов`язання за договором іпотеки №б/н від 17.07.2007 року припиненими, стягнення судових витрат, на обґрунтування якого вказала, що 17.07.2007 року між АКІБ «УКРСИББАНК», з одного боку та громадянкою ОСОБА_2 з іншого боку, було укладено Договір по надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_2 отримала кредит в сумі 25 000.00 дол. США з терміном повернення до 14.07.2017 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним Кредитним договором було укладено договір іпотеки №б/н від 17.07.2007 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УКРСИББАНК». ОСОБА_1 передала у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . 08.12.2011 року між ПАТ «УКРСИББАНК» та ПАТ Дельта Банк було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитом. 28.02.2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Івано-Франківського міського суду до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність. Ухвалою Івано-Франківського міського суду 11.03.2015 року даний позов було залишено без розгляду. При розгляді даної справи у Івано-Франківському міському суді позивачем ПАТ «Дельта Банк» було заявлено, що нібито 11 лютого 2009 року між ПАТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду до кредитного Договору № 0 від 17.07.2007 року. А також у зазначеному позові банку було вказано, що у зв`язку з укладенням Додаткової угоди (яміж іпотекодавцем ОСОБА_1 та АКІБ «УКРСИББАНК» було укладено Договір №б/н від 26.02.2009 року про внесення змін до іпотечного Договору від 17.07.2007 року.

28.01.2014 Банк направляв письмові вимоги Позичальнику ОСОБА_2 про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом і вимагав виконати порушене зобов`язання у тридцяти денний строк, а саме : погасити наявну заборгованість за кредитом у повному обсязі зі сплатою процентів за користування кредитом з урахуванням усіх штрафних санкцій. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дані вимоги отримали 15.02.2014 року. А тому у відповідності до зазначеного кредитного Договору та ч.2 ст.1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов`язання з 14.07.2017 року на 16.03.2014 року.

У 2015 році даний банк було ліквідовано. Так, 02.03.2015 року Національний банк України визнав Дельта Банк неплатоспроможним і ввів у нього тимчасову адміністрацію, а 05.10.2015 року ухвалив рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Незважаючи на заборону кредитору-фінустанові вимагати від громадян-боржників виконання забов`язання за договором у зв`язку із закінченням строків давності згідно п.7 ст.11 ст.11 ЗУ Про захист прав споживачів продовжують нараховувати і вимагати у громадян-боржників кредити, відсотки за договорами. Так, у липні 2020 року до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 почали телефонувати особи, які представляють інтереси фінустанови та повідомили про те, що вона зобов`язана сплатити 260 000 грн., а у разі несплати заборгованості буде переоформлено право власності на квартиру, яка виступала іпотекодавцем. Позивачі вважають, що зобов`язання за кредитним договором № 0 від 17.07.2007 року укладеним між АКІБ «УКРСИББАНК» правонаступником якого є ПАТ «УКРСИББАНК» правонаступником якого є ПАТ «Дельта банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з одного боку та громадянкою ОСОБА_2 з іншого боку є припиненими, а також і зобов`язання за Договором іпотеки №н/б від 17.07.2007 року укладеного між АКІБ «УКРСИББАНК» правонаступником якого є ПАТ «УКРСИББАНК» правонаступником якого є ПАТ «Дельта банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з одного боку та громадянкою ОСОБА_1 є припинена. Банк та його правонаступники втратили можливість звернутися до позичальника та іпотекодавця з будь-якими вимогами, щодо виконання своїх зобов`язань. Просили визнати зобов`язання за кредитним договором №0 від 17.07.2007 року укладеного між АКІБ «УКРСИББАНК» правонаступником якого є ПАТ «УКРСИББАНК» правонаступником якого є ПАТ «Дельта банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з одного боку та громадянкою ОСОБА_2 з іншого боку та зобов`язання за договором іпотеки №б/н від 17.07.2007 року укладеним між АКІБ «УКРСИББАНК» правонаступником якого є ПАТ «УКРСИББАНК» правонаступником якого є ПАТ «Дельта банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з одного боку та громадянкою ОСОБА_1 з іншого боку припиненими, стягнути судові витрати.

16.08.2021 року ухвалою Івано-Франківського міського суду залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання зобов`язання за кредитним договором №0 від 17.07.2007 року та зобов`язання за договором іпотеки №б/н від 17.07.2007 року припиненими, стягнення судових витрат - в якості правоноступника відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвент (, місцезнаходження: 01011, м.Київ, вул. Панаса Мирного, буд. 28-А, офіс 151)» (а.с.151).

11.10.2021 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що позивачі вважають, що зобов`язання за кредитним договором та договором іпотеки припинені, оскільки, на думку Позивачів, Кредитор втратив можливість звернутись до них із вимогами щодо виконання зобов`язань, у зв`язку із залишення без розгляду позову ПАТ «Дельта банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки у справі №344/5297/14-ц та спливом строку позовної давності. Проте, такі твердження Позивачів є безпідставними, необгрунтованими та такими , що суперечить нормам законодавства та встановленій судовій практиці та спростовується наступним. Як вбачається із матеріалів справи, та як зазначає сам позивач, зобов`язань, визначених Договорами, нею виконано не було. Відповідно до ЦК України, сплив позовної давності не є окремою підставою для припинення зобов`язання. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. За загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності ухвали суду про залишення позовної заяви без розгляду, зобов`язання не припиняється. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Жодних доказів на підтвердження припинення іпотечного договору з інших підстав, встановлених договором або законом, позивачка суду не надала. З урахуванням наведеного, необгрунтованими є доводи позовної заяви щодо закінчення строку дії кредитного договору як підстави для припинення іпотеки, оскільки статтею 17 Закону України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.155-157).

Позивачі та їх представник позов підтримали з мотивів, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвент в судове засідання не з`явився, у відзиві на позов просив відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає наступне.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

17.07.2007 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_2 , було укладено Договір по надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит в сумі 25 000.00 дол. США з терміном повернення до 17.07.2017 року ( а.с.14-16).

Відповідно до п. 6.2 цього кредитного Договору, в разі застосування Банком права, передбаченого пунктом 6.1.2. договору, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредит є наступними , а саме: Банк повідомляє Позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за користування таким кредитом за Договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою позичальника; терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит обов`язковими до повернення і сплати в повному обсязі банку з 32 (тридцять другого) календарного дня, рахуючи з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) Банку про дострокове повернення кредиту за умови, що: а) Банк направив за адресою Позичальника повідомлення (вимогу) про порушення зобов`язано Позичальника за Договором а про дострокове повернення кредиту і плати за кредит, а б) Позичальник не усунув зазначених Банком порушень зобов`язань Позичальника за Договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку.

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним Кредитним договором між ОСОБА_1 та АКІБ «УКРСИББАНК» було укладено договір іпотеки №б/н від 17.07.2007 року. ОСОБА_1 передала у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.17-19).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та технічного пасторту ОСОБА_1 належить на праві приватної власності трьохкімнатна квартира, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.73-79).

07.08.2020 року ТзОВ «Фінансова компанія Інвент направило на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення, в якій зазначено, що станом на 06.08.2020 року сума заборгованості позичальника за кредитним договором складає 1 576 720,93 грн., яка складається з: 583 694,12 грн. основна заборгованість по тілу кредиту; 993 026,81 грн.- заборгованість за нарахованими процентами за кредитом (а.с.80).

Згідно з частинами 1, 2 статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За положеннями частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності з частиною 2 статті 1050 ЦК якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

У позовній заяві позивачка ОСОБА_2 посилається на те, що оскільки належним чином умов договору щодо сплати кредиту та процентів не виконала, відповідно до умов Розділу 6 Договору строк користування кредитом сплив через 32 календарних днів рахуючи з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) Банку про дострокове повернення кредиту і саме з цього дня у банку виникло право вимоги та почався перебіг позовної давності щодо погашення суми заборгованості за кредитом.

Отже, згідно з матеріалами справи, та як вказує позивач, визначені договором зобов`язання, воне не виконав.

Так, у зв`язку із порушенням виконання боржником ОСОБА_3 умов кредитного договору, представник ПАТ Дельта Банк 28.01.2014 року направив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимогу із проханням виконати порушене зобов`язання у тридцятиденний строк: погасити наявну заборгованість за кредитом у повному обсязі зі сплатою процентів за користування кредитом з урахуванням усіх штрафних санкцій або на виконання ст.37 ЗУ Про іпотеку передати добровільно предмет іпотеки у власність Іпокекодержателя разом з усією правостановлюючою документацією, ключами та технічним паспортом або оформити і передати довіреність на право здійснити Іпотекодержателем продаж предмету іпотеки у порядку, передбаченому ст.38 ЗУ Про іпотеку та довіреність на право отримати витяг з державного реєстру речрвих прав на нерухоме майно, довідку про склад сім`ї і дублітат правостановлюючого документу (а.с.11, 41).

28.02.2014 року ПАТ Дельта Банк звернулось до Івано-Франківського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність (а.с.39-40).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 11.03.2015 року позовну заяву ПАТ Дельта Банк до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність залишено без розгляду за повторною неявкою позивача в судове засідання (а.с.37-38).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі статтями 599-601, 604-609 ЦК України зобов`язання припиняються у разі: виконання, проведеного належним чином; за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо); зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги; за домовленістю сторін; внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора; поєднанням боржника і кредитора в одній особі; неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає; смерті фізичної особи; ліквідації юридичної особи.

Сплив позовної давності як підставу для припинення зобов`язання норми глави 50 "Припинення зобов`язання" ЦК України не передбачають.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України, згідно з якою особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

У зобов`язальних відносинах суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку.

Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України).Згідно з частиною п`ятою статті 267 ЦК України у разі пропуску позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропуску поважними і прийняти рішення про задоволення позову.

Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, відповідно до ЦК України, сплив позовної давності не є окремою підставою для припинення зобов`язання. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропуск позовної давності також не позбавляє права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстав пропуску позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Згідно зі статтями 1, 11 Закону майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем.

Відповідно до статті 575 ЦК України та статті 1 Закону іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону).

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 Закону, відповідно до частини першої якої іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом, тобто припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені Законом України "Про іпотеку".

Законом України "Про іпотеку" не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням.

Отже, якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) само по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором, а тому не може вважатися підставою для припинення іпотеки відповідно до абзацу другого частини першої статті 17 Закону.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі N 537/6072/16, провадження N 61-35327св18, від 28 січня 2019 року у справі N 639/7920/16-ц, провадження N 61-33814св18, від 01 липня 2020 року у справі N 727/11061/18, провадження N 61-9980св19.

Отже, закінчення строку дії договору не припиняє зобов`язання, яке не було виконане належним чином однією зі сторін, а закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору, для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним. Сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропуску позовної давності) та/або закінчення строку дії кредитного договору не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не є підставою для припинення іпотеки за абзацом 2 частини першої статті 17 Закону.

Оскільки немає підстав для припинення основного зобов`язання, а зобов`язання, які виникають з договору іпотеки, є похідними зобов`язаннями, тому також не підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Отже, розглядаючи даний спір, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в порушення вимог ст. 12, 81 ЦПК України, позивачем не доведено належними та допустимими доказами фактів на які він посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, а відтак, і підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає, що є наслідком для відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4, 15, 16, 203, 215, 216, 257, 261, 267, 627, 629, 1054, 1055ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 259, 264 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвент про визнання зобов`язання за кредитним договором №0 від 17.07.2007 року та зобов`язання за договором іпотеки №б/н від 17.07.2007 року припиненими, стягнення судових витрат відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 05.12.2022 року.

Суддя Пастернак І.А.