ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5798/22 Справа № 175/889/20 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О.М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2022 року та додаткові рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа - Садівниче товариство «АИСТ», про визнання незаконними записів державного кадастрового реєстратора та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилалися на те, що в Державному земельному кадастрі існувала інформація про межування земельної ділянки із кадастровим №:02:002:0601, належній ОСОБА_1 , та земельної ділянки із кадастровим №:02:002:1836, належній ОСОБА_4 .

Проте, у відповідності до опису меж до кадастрового плану земельної ділянки до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер HB-019 від 12 листопада 2019 року iз кадастровим номером :02:002:1836, власником якої є ОСОБА_6 , спільна межа iз земельною ділянкою з кадастровим номером :02:002:0601, належній ОСОБА_1 , відсутня. При цьому, зазначено, що, ділянка ОСОБА_6 межує тільки із землями с/т «АИСТ» (від А до Б) та земельною ділянкою ОСОБА_7 (від Б до А).

Також в Державному земельному кадастрі існувала інформація про межування земельної ділянки із кадастровим №:02:002:1844, належній ОСОБА_2 , та земельної ділянки із кадастровим №:02:002:1821, належній ОСОБА_5 .

Між тим, у відповідності до опису меж до кадастрового плану земельної ділянки до витягу Державного земельного кадастру номер HB-019 від 12 листопада 2019 року про земельну ділянку із кадастровим номером :02:002:1821, власником якої є ОСОБА_5 , спільна межа із земельною ділянкою із кадастровим номером :02:002:1844, належній ОСОБА_2 , відсутня.

У зв`язку з чим, позивачі просили суд:

- визнати незаконними дії ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області про внесення змін до відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:1836, що знаходиться в СТ «АИСТ» смт.Обухівка Дніпровського району Дніпропетровської області, та належать ОСОБА_4 , в результаті яких виключено запис про ОСОБА_1 як власника суміжної земельної ділянки із кадастровим номером :02:002:0601 та скасувати відповідний запис в Державному земельному кадастрі;

- визнати незаконними дії ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області про внесення змін до відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:1821, що знаходиться в СТ «АИСТ» смт.Обухівка Дніпровського району Дніпропетровської області, та належить ОСОБА_5 , в результаті яких виключено запис про ОСОБА_2 як власника суміжної земельної ділянки із кадастровим номером :02:002:1844 та скасувати відповідний запис в Державному земельному кадастрі;

- зобов`язати ОСОБА_4 сприяти встановленню затверджених меж між належною йому земельною ділянкою кадастровий номер :02:002:1836, що знаходиться в СТ «АИСТ» смт.Обухівка Дніпровського району Дніпропетровської області, та земельною ділянкою ОСОБА_1 кадастровий номер :02:002:0601, що знаходиться в СТ «АИСТ» смт.Обухівка Дніпровського району Дніпропетровської області;

- зобов`язати ОСОБА_5 сприяти встановленню твердих меж між належною йому земельною ділянкою кадастровий номер :02:002:1821, що знаходиться в СТ «АИСТ» смт.Обухівка Дніпровського району Дніпропетровської області, та земельною ділянкою ОСОБА_2 кадастровий номер :02:002:1844, що знаходиться в СТ «АИСТ» смт.Обухівка Дніпровського району;

- стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа СТ «АИСТ», про визнання незаконними записів державного кадастрового реєстратора та зобов`язання вчинити дії відмовлено. Судові витрати по сплаті судового збору залишено за рахунок позивачів.

Додатковим рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2022 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Нестеченка Д.С. про ухвалення додаткового рішення у справі та стягнуто у рівних частинах з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму судових витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн, тобто по 6 000,00 грн з кожного.

Додатковим рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2022 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_5 адвоката Нестеченка Д.С. про ухвалення додаткового рішення у справі стягнуто у рівних частинах з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 суму судових витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн, тобто по 6 000,00 грн з кожного.

Не погодившись з такими судовими рішеннями, представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить їх скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

ОСОБА_5 , відповідно до ст.360 ЦПК України, подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги.

Від ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області також надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги, просило її залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:1821, яка розташована за адресою: смт.Обухівка Дніпровського району, СТ «АИСТ».

ОСОБА_4 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:1836, яка розташована за адресою: смт.Обухівка Дніпровського району садівниче товариство «АИСТ».

CT «АИСТ» було передано земельні ділянки на праві постійного користування для ведення садівництва на території смт.Обухівка (Кіровське) Дніпровськoгo району Дніпропетровської області на підставі рішення Кіровської селищної ради від 13 серпня 1995 року №298, право на яке посвідчене Державним актом на право постійного користування землею серії II - ДП №001402 від 10 жовтня 1995 року.

У 2010 році, у зв`язку із необхідністю внесення даних про земельні ділянки до Державного земельного кадастру, було проведено роботи щодо розробки технічної документації.

Проте, означені роботи були виконані TOB «ГЕОТРАСТЗЕМ» зі значними помилками щодо внесення до Державного земельного кадастру координат поворотних точок земельних ділянок. Дані помилки призвели до зміщення границь земельних ділянок у кадастровому плані, який, як було виявлено, не відповідає Генеральному плану садівничого товариства «АИСТ» від 05 жовтня 1995 року та правовстановлюючим документам власників земельних ділянок.

Перенесення помилкових даних до кадастрової карти спричинило накладання та зміщення меж значної кількості земельних ділянок. В тому числі і земельної ділянки, що належить ОСОБА_5 .

З метою приведення даних в кадастровій карті щодо земельної ділянки, яка належить ОСОБА_5 , у 2016 - 2019 рр. по домовленістю з TOB «Регіональний земельний центр» було проведено геодезичні виміри ділянок садівничого товариства для встановлення їх відповідності до попередньої кадастрової зйомки та правовстановлюючим документам.

На підставі означених вимірів було виготовлено технічну документацію з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі. В свою чергу, на підставі відповідної технічної документації, ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області внесено зміни щодо меж земельних ділянок, які належать ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та іншим учасникам СТ «АИСТ».

Судом також встановлено, що відповідачі по справі самостійно відновлювали межі своїх земельних ділянок, приводячи їх у відповідність до правовстановлюючих документів. При цьому, жодним чином не були зміщені або іншим чином порушені межі сусідніх земельних ділянок, що належать позивачам.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що спосіб захисту, обраний позивачами, є таким, що не відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. При цьому, інші документи додані сторонами до справи не спростовують встановлених судом обставин, а тому дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У своїй скарзі апелянт посилається, зокрема, на те, що позивачі звернулися до суду задля захисту свого речового права, що є підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання незаконними дій ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області про внесення змін до відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:1836 та :02:002:1821, тому позивачами вибрано належний спосіб захисту їх прав та інтересів.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 158 Земельного кодексу України встановлено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про Державний земельний кадастр» ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

У частині 1 статті 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру:

1) на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні;

2) на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України;

3) на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Згідно статті 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр», у разі виявлення фізичною або юридичною особою у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру технічної помилки (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущеної органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, заінтересована особа письмово повідомляє про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який перевіряє відповідність відомостей Державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які стали підставою для внесення цих відомостей. Якщо факт невідповідності підтверджено, орган, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, безоплатно виправляє допущену помилку в день надходження повідомлення та не пізніше наступного дня повідомляє про це заінтересованих осіб.

Виправлення технічних помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок наявності технічних помилок у документах, на підставі яких були внесені такі відомості, здійснюється після виправлення помилок у зазначених документах.

Виправлення інших помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою, оцінки земель, здійснюється після внесення змін до такої документації.

Виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду.

У справі, що переглядається, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 самостійно відновлювали межі своїх земельних ділянок, приводячи їх у відповідність до правовстановлюючих документів.

Як було установлено судом першої інстанції, жодним чином не були зміщені або іншим чином порушені межі сусідніх земельних ділянок, що належать позивачам.

Інші документи додані сторонами до справи не спростовують встановлених судом обставин і не змінюють висновків суду.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позивачами будь-яких клопотань, зокрема, про проведення судової експертизи для з`ясування обставин, що мають значення для справи та для встановлення яких необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, і без яких встановити такі обставини неможливо не заявлялось, а відповідні висновки експертів із цих самих питань суду не надані.

Отже, підстави вважати незаконними дії ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області про внесення змін до відомостей Державного земельного кадастру щодо означених земельних ділянок відсутні, оскільки ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області права не порушувалися, адже відповідні відомості до Державного земельного кадастру було внесено на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі, наданої ОСОБА_9 та ОСОБА_5 .

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що спосіб захисту, обраний позивачами є таким, що не відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Таким чином, судом першої інстанції було повно з`ясовано обставини справи, зокрема, що позивачі, всупереч вимог ст.81 ЦПК України, не виконали обов`язок по доведенню обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, а тому колегія суддів дійшла висновку про правомірність такої відмови у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі, оскільки суд позбавлений за своїм розсудом визначати інший спосіб захисту права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду якщо законом чи договором передбачено інший спосіб захисту ніж той який особа обрала при зверненні до суду, тоді як невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні докази надання правничих послуг саме у цій справі, а тому районний суд дійшов помилкового висновку щодо ухвалення додаткових судових рішень, колегія суддів вважає неспроможними, з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно вимог ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, клопотання представника ОСОБА_5 ОСОБА_10 про ухвалення додаткового рішення у справі щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу було направлено адвокатом засобами поштового зв`язку 24 січня 2022 року, що підтверджується відповідною поштовою відміткою, тобто, у строк, передбачений положенням статті 141 ЦПК України.

До вищезазначеного клопотання, адвокатом додано відповідний Договір про надання правової допомоги від 15 жовтня 2020 року, укладений між ОСОБА_5 та адвокатом Нестеченком Д.С., а також додано відповідну квитанцію до прибуткового-касового ордеру №15/10/20 до вказаного договору на суму 12 000,00 грн, яка була сплачена відповідачем на користь адвоката у повному обсязі.

27 січня 2022 року на адресу суду також надійшло клопотання представника ОСОБА_4 ОСОБА_10 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, направлене через засоби поштового зв`язку 24 січня 2022 року, згідно відповідної поштової відмітки. При цьому, до клопотання адвокатом було додано відповідний Договір про надання правової допомоги від 23 вересня 2020 року укладений між ОСОБА_4 та адвокатом Нестеченком Д.С., а також додано відповідну квитанцію до прибуткового-касового ордеру №23/09/20 до вказаного договору на суму 12 000,00 грн, яка була сплачена відповідачем на користь адвоката у повному обсязі.

Отже, враховуючи, що вищевказаними положеннями законодавства передбачено компенсацію витрат на правову допомогу, з урахуванням оплаченої суми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку на позивачів по справі слід покласти витрати на правничу допомогу наданої адвокатом Нестеченком Д.С., який діяв в інтересах відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2022 року та додаткові рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова