Єдиний унікальний номер судової справи 225/7783/21
Номер провадження 2/225/264/2022
23 червня 2022 Дзержинський міський суд Донецької області
у складі головуючого судді Челюбєєва Є.В.
за участю секретаря Панасенко Г.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
В обґрунтування заявлених вимог вказує, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 29.08.2009.
Відповідач по справ є його колишньою дружиною, яка зареєстрована у вказаному житлі, але не проживає за вказаною адресою з 01.12.2017, що підтверджується актом про непроживання особи від 29.11.2021.
Добровільно знятися з реєстрації за вказаною адресою відповідач відмовляється. У зв`язку з чим, для захисту своїх прав як власника він звернувся до суду з вказаним позовом.
Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив що наполягає на задоволенні вимог, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошень про виклик на офіційному веб-сайті Дзержинського міського суду Донецької області.
Беручи до уваги, що позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, тому суд розглядав справу на підставі ст.ст. 208-283 ЦПК України, заочно, у зв`язку з чим, постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідив матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у відповідності до договору дарування від 29.08.2009 та Витягу про реєстрацію права власності на житло є власником квартири АДРЕСА_2 .
Відповідно до рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 18.05.2018, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 22.11.2021, виданої Торецькою міською військово-цивільною адміністрацією Бахмутського району Донецької області, за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровані ОСОБА_1 (заявник), ОСОБА_3 (колишня дружина), ОСОБА_4 (дочка).
Згідно акту №б/н про фактичне непроживання особи від 29.11.2021, складеного сусідами ОСОБА_1 , засвідченого начальником відділу реєстрації місця проживання ВЦА м. Торецьк, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , але з 01.12.2017 фактично не проживає за вказаною адресою.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України).
Враховуючи, що квартира АДРЕСА_1 є власністю позивача, суд доходить висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом.
Отже, положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.
На підставі викладеного, враховуючи, що ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 , знайшли підтвердження обставини відсутності відповідача ОСОБА_3 без поважних причин понад один рік у вказаному житлі, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Також з відповідача слід стягнути судовий збір за розгляд справи в розмірі 908,00 грн. на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 12,13,81,89, 263,283 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуте Дзержинським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Суддя: Є.В. Челюбєєв