Провадження № 2/369/2377/22
11.11.2022 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Волчка А.Я.,
при секретарі Миголь А.А.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження в приміщенні Києво- Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області, третя особа Дванадцята київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно, -
Ухвалою суду від 22.10.2021 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду в підготовчому судовому засіданні.
Ухвалою суду від 14.09.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні з викликом учасників справи на 11 листопада 2022 року на 11 год. 15 хв.
Представник позивача згідно із заявою від 11.11.2022 року просила розглянути справу за її відсутності, проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала, на задоволенні позову наполягала.
Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не відомі, про дату і час розгляду справи були проінформовані належним чином.
Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення.
Згідно ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено статтею 1217 ЦК України.
Відповідно до статті 1297 ЦК України спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 07.12.1966 року, позивач є сином ОСОБА_2 .
Відповідно до заповіту, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Прилуцькою Н.М. 06 листопада 2007 року за реєстровим №798, ОСОБА_2 заповіла усе майно ОСОБА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину шляхом подання заяви до Першої донецької державної нотаріальної контори.
З Витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі №16309777 від 12.09.2008 року, виданого Першою донецькою державною нотаріальною конторою, вбачається, що 27.02.2008 року заведено Спадкову справу на майно померлої ОСОБА_2 , номер у нотаріуса 174, номер у Спадковому реєстрі 44129196. Місцем заведення та зберігання спадкової справи є Перша донецька державна нотаріальна контора, розташована в м.Донецьк Донецької області по вул. Артема, 74.
Згідно з Витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі №16309777 від 12.09.2008 року та Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 12.09.2008 року Першою донецькою державною нотаріальною конторою та зареєстрованим в реєстрі за №6-3517, ОСОБА_1 , як спадкоємець майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , оформив за собою право власності на спадкове майно - Ѕ частину домоволодіння номер АДРЕСА_1 .
Право власності на вказану земельну ділянку, розташовану під успадкованим домоволодінням, позивач не оформив, свідоцтво про право на спадину за заповітом на це майно Першою донецькою державною нотаріальною конторою не видавалося.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»,- тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року.
Відповідно до ч. 2 та ч.3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.
Зважаючи на те, що починаючи з 07 квітня 2014 року місто Донецьк, де була відкрита та зберігалася спадкова справа №174, заведена до майна померлої ОСОБА_2 , є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України, зазначене унеможливило отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за заповітом за місцем відкриття спадщини.
Згідно з ч.5 статті 11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» вчинення нотаріальних дій щодо спадкових справ, які були зареєстровані у Спадковому реєстрі до початку тимчасової окупації, але не закінчені, здійснюється будь-яким нотаріусом на підконтрольній Уряду України території за зверненням спадкоємця.
Судом на підставі досліджених доказів встановлено, що ОСОБА_1 16 лютого 2021 року звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка С.А. із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку, проте йому було відмовлено по тій причині, що нотаріальний архів залишився на непідконтрольній території, і відсутня можливість отримати від них копію спадкової справи з метою наступної видачі свідоцтва.
Дані обставини підтверджують, що в нотаріальному порядку позивач позбавлений можливості дооформити право власності на спадкове майно.
Відповідно до абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі №6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.
Як вбачається зі змісту ст. 392 Глави 29 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності.
Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з частинами першою та третьою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до ч.1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Згідно з ч.3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Отже дослідженими судом доказами підтверджено, що спірне майно належало спадкодавцю ОСОБА_2 на праві приватної власності та перейшло у власність позивача, як її спадкоємця за заповітом, який у визначені чинним законодавством порядку та строки прийняв спадщину. Оскільки позивач не має змоги в нотаріальному порядку дооформити своє право на спадкове майно по тій причині, що спадкова справа та оригінали правовстановлюючих документів залишилась на непідконтрольній території, тому належним правовим способом захисту його законних прав, як власника спадкового майна, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання за ним права власності.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява від 10 лютого 2010 року № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v.), серія A,303-A, п. 29).
За встановлених обставин, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 328, 1216, 1217, 1220, 1223, 1225, 1296, 1297 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 5, 10, 12, 13, 76, 82, 141, 142, 200, 264, 265, 279, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області, третя особа - Дванадцята київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто Києво-Святошинським районним судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: А.Я. Волчко