Дата документу 16.12.2022 Справа № 335/7128/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2126/22 Головуючий у 1-й інстанції: Алєксєєнко А.Б.
Є.У.№ 335/7128/21 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

із апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2022 року,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк) звернувся до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 07.08.2019. В обґрунтування позову зазначено, що у зв`язку з порушенням позичальником зобов`язань за договором станом на 14.06.2021 має заборгованість у розмірі 65 612,08 грн., яка складається із: 60 899,75 грн. заборгованість за тілом кредиту, у тому числі, 57 857,46 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 3 042,29 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2 796,55 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 1915,78 грн. заборгованість за простроченими відсотками; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України 0 грн.; нарахована пеня 0 грн.; нараховано комісії - 0 грн. АТ Кб «Приватбанк» просив стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість та судові витрати в сумі 2270,00 гривень.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк».

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що на думку скаржника, суд першої інстанції ухвалив незаконне та не обґрунтоване рішення по справі, обставини, які викладені в тексті судового рішення, не відповідають дійсності. Суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги доводи та докази, надані позивачем, які свідчать про те, що ОСОБА_1 неодноразово був особисто присутній при оформленні заяви анкети, підписував її власноруч та за допомогою електронного підпису, надавав свою згоду на фотографування його з карткою АТ КБ «Приватбанк» при її оформленні та заміні. Суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним доказам та прийшов до помилкових висновків.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження і апеляційна скарга направлені відповідачеві та отримана ним 27 листопада 2022 року. У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначє, що оскаржуване рішення є законним іобгрунтоівакним.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанг7ції про недоведеність позовних вимог Банку.

За змістом ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 ст.263 ЦПК Українивизначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що вказаним нормам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сума платежів здійснених відповідачем є більшою, ніж безпідставно нарахована банком.

Втім, апеляційний суд не може погодитись із вказаним висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлено, що 07.08.2019 відповідач звернулася до Банку та підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (т.1 а.с.36).

У заяві відмітка про те, що відповідач згодний з тим, що вказана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. (т.1 а.с.42-46) та паспорт споживчого кредиту (а.с.39-41)

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 14.06.2021 складає 65612,08 грн., з яких: 60 899,75 заборгованість за тілом кредиту: 57857,46 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту та 3042,29 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також 2796,55 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 1915,78 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625; 0,00 грн. нарахована пеня; 0,00 нарахована комісія. (т. 1 а.с.7-12).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Тобто, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно до статей 77, 78, 79 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі статтею 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вже було вказано вище, підписуючи 07.08.2019 року анкету-заяву, Відповідач пройшов ідентифікацію в Банку.

На підставі вищевказаної анкети-заяви Відповідачу 07.08.2019 року було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_1 , на яку 07.08.2019 року встановлено кредитний ліміт 65 000,00 гри.

Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, погашав заборгованість, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.

Крім цього, Відповідач звертався до Банку з метою перевипуску карти, отримав перевипущені картки з новими номерами та продовженим строком дії, якими продовжив користуватися.

Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці.

Вказані обставини підтверджуються, зокрема, наявними в матеріалах справи розрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідача, довідкою про зміну умов кредитування, довідкою про видані картки та ін.

У виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, отримання ним коштів через банкомати, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі - Перелік № 578/5).

З матеріалів справи чітко вбачається, що Відповідач користувався кредитними коштами, частково погашав наявну заборгованість та продовжував користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці.

Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Отже, Відповідач не лише отримав кредитну картку, звертався за її перевипуском, а й визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на його виконання, зокрема, на погашення заборгованості.

В останнє ОСОБА_1 підписав за допомогою електронного підпису 30.10.2020 року анкету заяву (Т.1 а.с. 183)

Відповідач ознайомився з умовами кредитування щодо сплати відсотків до укладення договору шляхом підписання паспорта споживчого кредиту, в якому чітко вказано умови кредитування для картки типу «Преміальна картка Ріаііпит», яку отримав Відповідач, зокрема, процентна ставка 37,2% річних; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 74, 4% - річних.

Надалі Відповідач підтвердив свою згоду з такими умовами шляхом часткового погашення заборгованості за відсотками, що видно із виписки, а також про отримання картки банку свідчить надані банком фотознімки ОСОБА_1 з карткою.

Відповідач не спростував, що ним отримано кредитну картку типу «Преміальна картка Рlatinum», і не надав будь-яких доказів про те, що розрахунок заборгованості Банку за відсотками не відповідає умовам кредитування, з якими він був ознайомлений, та з якими він фактично погодився, прийнявши оферту Банку, користуючись кредитними коштами та частково погашаючи заборгованість.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув та не дав належної оцінки.

Аналіз викладеного свідчить про те, що якщо ОСОБА_1 користувався кредитним коштами та не повернув їх в повному обсязі, то він повинен повернути банку в тому розмірі та на тих умовах, які були узгоджені сторонами.

В матеріалах справи наявна копія заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг, яка підписана ОСОБА_1 особисто та в якій визначений розмір кредиту та умови його надання ( Т.1 а.с.229-244). В казана довідка є доказом погодження сторонами умов кредитування.

До правоохоронних органів ОСОБА_1 не звертався та не звертався до суду із позовом про визнання кредитного договору не дійсним, а самі по собі його посилання про те, що він не підписував ніякого кредитного договору не є доказом.

А отже позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції у відповідності до норм статті 376 ЦПК України скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інтонації, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі, судовий збір, який був сплачений АТ КБ «Приватбанк» при звернені до суду першої та апеляційної інстанції в сумі 5720,00 гривень підлягає компенсації за рахунок ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 374,376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2022 по цій справі скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д ) заборгованість за кредитним договором б/н від 07.08.2019 р. у розмірі 65612,18 грн. (шістдесят п`ять тисяч шістсот дванадцять гривень 18 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д ) судовий збір в сумі 5720,00 гривень (п`ять тисяч сімсот двадцять гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М.Кримська