Справа № 409/846/21
Провадження № 2-в/0186/21/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 грудня 2022 року м. Першотравенськ

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Кривошеї С.С.

при секретарі Кравченко А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу про відновлення втраченого судового провадження, цивільної справи Білокуракинського районного суду Луганської області №409/846/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Білокуракинське лісомисливське господарство» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

09 листопада 2022 року ухвалою Дніпровського апеляційного суду ініційовано розгляд справи про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі Білокуракинського районного суду Луганської області №409/846/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Білокуракинське лісомисливське господарство» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи тим, що відповідачем по справі ДП «Білокуракинське лісомисливське господарство» подано апеляційну скаргу на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 05 листопада 2021 року, але сама судова справа до суду апеляційної інстанції не надходила.
Розпорядженням голови Верховного Суду №1/0/9-22 від 06.03.2022 року «Про заміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до ч.7 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Білокуракинського районного суду Луганської області на Першотравенський міський суд Дніпропетровської області, тому Дніпровським апеляційним судом було направлено до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області матеріали апеляційного провадження №409/846/21 (провадження №22-ц/803/7125/22) для вирішення питання про відновлення судового провадження.
Метою відновлення втраченого судового провадження є розгляд апеляційної скарги в даній цивільній справі.
Ухвалою судді від 24 листопада 2022 року було відкрито провадження по вищевказаній справі та зобов`язано учасників судового провадження направити до суду в строк до 14 грудня 2022 року належним чином завірені копії всіх наявних у них письмових доказів, процесуальних документів, що були предметом розгляду вказаної цивільної справи №409/846/21.
Сторони у справі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.
З урахуванням ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.488 Цивільного процесуального кодексу України, відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Як зазначено у ст.490 Цивільного процесуального кодексу України, заява про відновлення втраченого судового провадження подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Розпорядженням голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року №1/0/9-22, територіальну підсудність справ, які підсудні Білокуракинському районному суду Луганської області визначено Першотравенському міському суду Дніпропетровської області.

При розгляді справи про відновлення втраченого судового провадження, суд бере до уваги: частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел. Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення, та вчиняти інші процесуальні дії, передбачені цим Кодексом, з метою відновлення втраченого судового провадження (ст.493 Цивільного процесуального кодексу України).

Як встановлено судом, рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 05 листопада 2021 року, у цивільній справі №409/846/21 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Білокуракинське лісомисливське господарство» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та зобов`язання вчинити певні дії, та визнано незаконним та скасовано наказ т.в.о. директора Державного підприємства «Білокуракинське лісомисливське господарство» №08-ок від 09.11.2020 року про звільнення ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 на роботі в Державному підприємстві «Білокуракинському лісомисливському господарстві» на посаді водія Олексіївського лісництва, стягнуто з Державного підприємства «Білокуракинське лісомисливське господарство» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.09.2020 року по день ухвалення рішення по справі, виходячи із розміру середньоденного заробітку в сумі 231,50 грн. за один робочий день, зобов`язано Державне підприємство «Білокуракинське лісомисливське господарство» зробити в трудовій книжці ОСОБА_1 запис про недійсність запису під номером 34 від 09.11.2020 року наступного змісту: «Запис за №34 від 09.11.2020 року є недійсним, поновлений на попередній роботі», стягнуто з Державного підприємства «Білокуракинське лісомисливське господарство» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в сумі сплачених ним витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10000 грн., стягнуто з Державного підприємства «Білокуракинське лісомисливське господарство» на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.
Матеріали цивільної справи №409/846/21 перебували у Білокуракинському районному суді Луганської області, будівля якого знаходиться у смт.Білокуракине, Луганської області, яке на теперішній час не контролюється органами державної влади України та є тимчасово окупованою територією України.
Станом на 16 грудня 2022 року Білокуракинським районним судом Луганської області цивільна справа №409/846/21 Першотравенському міському суду Дніпропетровської області не передана.
Зазначена обставина дає підстави вважати про втрату матеріалів вказаної цивільної справи.
Першотравенському міському суду Дніпропетровської області надано доступ до АСДС КП "Д-3" Білокуракинського районного суду Луганської області, додатки обліково-статистичної картки цивільної справи №409/846/21 не містять жодної копії документів
Сторонами у справі не було направлено на адресу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області копії документів, що перебували у втраченому судовому провадженні.

З метою відновлення втраченого судового провадження судом були досліджені відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень та виявлено наступні процесуальні документи, що містилися у втраченому судовому провадженні №409/846/21, а саме: ухвала про відкриття провадження у справі від 19.04.2021 року; ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті від 12.05.2021 року; вступна та резолютивна частини рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 05.11.2021 року; повний текст рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 05.11.2021 року. Електронні копії зазначених вище процесуальних документів підписані електронним цифровим підписом судді та внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Відповідно до положень ч.ч.1-2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень», для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень - автоматизованої системи збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Процедуру формування та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень визначає Порядок ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2006 року № 740 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2009 року № 1007) (далі - Порядок).

Згідно з абз. 4 п. 3 Порядку електронна копія судового рішення - складений в суді у вигляді електронних даних ідентичний судовому рішенню за документарною інформацією та реквізитами електронний документ, засвідчений електронним цифровим підписом особи, що підписала зазначене рішення, який може бути перетворений електронними засобами у візуальну форму.

Пункти 12-13 Порядку передбачають, що суди надсилають адміністраторові Реєстру копії всіх судових рішень виключно в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису, що передує видачі копії судового рішення. Електронні копії судових рішень надсилаються відповідальною особою апарату суду не пізніше дня, що настає після ухвалення (постановлення) судового рішення.

Згідно з п. 20 Порядку доступ користувачів до електронних копій судових рішень здійснюється безоплатно через офіційний веб-портал ДСА.

Також суд при вирішенні даного питання враховує, що під час розгляду цієї категорії справ суд не збирає та не досліджує нові докази, не робить висновків щодо правильності тверджень суду, який розглядав справу, та про обґрунтованість вимог заявника по суті раніше пред`явленого позову за втраченим судовим провадженням, тобто не здійснює судовий розгляд в його класичному розумінні, а лише виконує функцію щодо технічного відтворення раніше існуючих матеріалів провадження.

На підставі зібраних і перевірених судом матеріалів, суд вважає за необхідне відновити частково втрачене судове провадження справи №409/846/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Білокуракинське лісомисливське господарство» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та зобов`язання вчинити певні дії.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.258-261, 353, 354, 493, 494 ЦПК України, - суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відновити частково втрачене судове провадження у цивільній справі за єдиним унікальним номером 409/846/21, номер провадження 2/409/320/21, за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Білокуракинське лісомисливське господарство» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та зобов`язання вчинити певні дії.

Відновити та долучити до справи наступні процесуальні документи: ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 19 квітня 2021 року про відкриття провадження у справі; ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 12 травня 2021 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті; вступну та резолютивну частини рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 05 листопада 2021 року.

Відновити текст процесуального документу:
- рішення Білокуракинського районного суду Луганської області у справі №409/846/21 від 05 листопада 2021 року, наступного змісту:

Справа №409/846/21

Пров. №2/409/320/21

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2021 року смт.Білокуракине

Білокуракинський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Третяка О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Михайлюк Т.С.

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Білокуракинське лісомисливське господарство» про скасування наказу про звільнення,поновлення на роботі,стягнення середнього заробітку,зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Білокуракинського районного суду Луганської області із відповідним позовом звернувся позивач, який в обґрунтування вимог зазначив, що він з 17 січня 2019 року працював на посаді водія Олексіївського лісництва в Державному підприємстві «Білокуракинське лісомисливське господарство» згідно наказу про прийняття на роботу № 01-ок від 16 січня 2019 року.

З 16 жовтня 2020 року ОСОБА_1 на підставі контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб солдатського складу проходить службу в Збройних Силах України. Наказом т.в.о. директора ДП «Білокуракинське лісомисливське господарство» № 08-ок від 09 листопада 2020 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи за прогул на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП. Підставою звільнення стали складені 02.11.2021 року акт службового розслідування та як відсутності на робочому місці за фактом відсутності ОСОБА_1 на робочому місці 02.11.2020 року.

Позивач вважає незаконним наказ т.в.о. директора ДП «Білокуракинське лісомисливське господарство» № 08-ок від 09 листопада 2020 року про звільнення з роботи за прогул на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП. Позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ т.в.о. директора Державного підприємства «Білокуракинське лісомисливське господарство» № 08-ок від 09.11.2020 року про звільнення ОСОБА_1 , поновити ОСОБА_1 на роботі в Державному підприємстві «Білокуракинському лісомисливському господарстві» на посаді водія Олексіївського лісництва, стягнути з Державного підприємства «Білокуракинське лісомисливське господарство» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.09.2020 року по день ухвалення рішення по справі, виходячі із розміру середньоденного заробітку в сумі 231,50 грн. за один робочий день, зобов`язати Державне підприємство «Білокуракинське лісомисливське господарство» зробити в трудовій книжці ОСОБА_1 запис про недійсність запису під номером 34 від 09.11.2020 року наступного змісту : «Запис за № 34 від 09.11.2020 року є недійсним, поновлений на попередній роботі», а також стягнути з Державного підприємства «Білокуракинське лісомисливське господарство» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в сумі сплачених ним витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився. Був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав та наполягав на їх задоволенні. ОСОБА_2 пояснив суду, що позивач сплатив йому кошти в сумі 5000 грн. за юридичну консультацію та складання позовної заяви, а ще 5000 грн. позивач повинен сплатити за представництво його інтересів в суді після завершення розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Надав суду заперечення на позовну заяву ОСОБА_1 . Свою позицію представник відповідача обґрунтовує тим, що позивач не повідомляв ДП «Білокуракинське лісомисливське господарство» про укладений контракт з ЗСУ, порушив правила внутрішнього трудового розпорядку по підприємству, не з`явився на роботу 02.11.2021 року. Позивач на телефонні дзвінки не відповідав. Інформація щодо перебування ОСОБА_1 на службі в ЗСУ на підприємстві відсутня. Керівником підприємства відповідно до наказу №62 від 02.11.2020 року створено комісію про проведення службового розслідування. За результатами розгляду обставин відсутності працівника ОСОБА_1 на робочому місці 02.11.2020 року з 08.00 до 16.45 було видано наказ про звільнення ОСОБА_1 з роботи за прогул на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП. Просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 пояснили,що після укладення контракту з ЗСУ 16.10.2020 р. ОСОБА_1 через місяць викликали у військову частину в м.Сєвєродонецьк. ,де він отримав витяг з наказу про зарахування до особового складу ЗСУ та копію контракту, які передав ОСОБА_4 , а той попрохав ОСОБА_5 передати ці документи до ДП «Білокуракинське лісомисливське господарство», що той і зробив.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , пояснила, що вона є дружиною позивача. 15.10.2020 року чоловік поїхав до військової частини ,а 16.10.2020 року підписав контракт з ЗСУ. До 02.11.2020 року ОСОБА_1 перебував у відпустці . До неї ніхто з ДП «Білокуракинське лісомисливське господарство» не звертався. 09.11.2020 року в ДП «Білокуракинське лісомисливське господарство» відправила рекомендованим листом документи, надані позивачем.

Суд, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, приходить до такого.

Судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ДП «Білокуракинське лісомисливське господарство» з 17.01.2019 року на посаді водія Олексіївського лісництва (а.с.16,17,25).

Наказом т.в.о. директора ДП «Білокуракинське лісомисливське господарство» № 08-ок від 09 листопада 2020 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи за прогул на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП. (а.с. 18,25а).

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.10.2020 року №70 ОСОБА_1 направлено 15.10.2020 року до військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 для прийняття на військову службу за контрактом. (а.с.8).

ОСОБА_1 перебував на військовій службі за контраком у військовій частині НОМЕР_1 з 16.10.2020 року згідно наказа командира військової частини № НОМЕР_2 від 16.10.2020 року (а.с.9,10,48) .

Працівник ІНФОРМАЦІЯ_2 протягом тижня після укладення контракту наручно передав до ДП «Білокуракинське лісомисливське господарство» копію контракту ОСОБА_1 з ЗСУ (а.с.31).

За змістом ч. 1 ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Відповідно до п. 4 ч. 1ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Частиною 1 ст. 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявлення проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (стаття 149 КЗпП України).

Визначення засад оборони України та підготовки держави до оборони, порядок та підстави призову на військову службу, умови її проходження, правове регулювання соціального і правового статусу військовослужбовців визначаються Законом України «Про оборону України», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Указами Президента України та іншими підзаконними актами.

За змістом статті 3 Закону України «Про оборону України» підготовка держави до оборони в мирний час включає, зокрема, забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів підготовленими кадрами, озброєнням, військовою та іншою технікою, продовольством, речовим майном, іншими матеріальними та фінансовими ресурсами; розвиток військово-технічного співробітництва з іншими державами з метою забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів озброєнням, військовою технікою і майном, які не виробляються в Україні; підготовку національної економіки, території, органів державної влади, органів військового управління, органів місцевого самоврядування, а також населення до дій в особливий період.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу (стаття 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII був затверджений Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію», який набрав чинності з дня його опублікування у газеті «Голос України» від 18 березня 2014 року № 49. Таким чином, з 18 березня 2014 року по теперішній час в Україні діє особливий період.

Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Указом Президента України від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України від 15 січня 2015 року№ 113-VII, який набрав чинності 20 січня 2015 року, оголошено проведення часткової мобілізації, доведено до відома керівників органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, що згідно зі статтею 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статтею 119 КЗпП України за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, закріплені гарантії щодо збереження за ними місця роботи (посади) на термін, що не перевищує одного року (пункт 7Указу Президента України від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію»).

Рішень про демобілізацію усіх призваних військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав.

Крім того, рішенням Ради національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01 березня 2014 року, яке введене в дію Указом Президента України № 189/2014 від 02 березня 2014 року, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Загальні умови укладення контракту на проходження військової служби визначені статтею 19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно зі частиною другою статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 КЗпП України.

Пунктом 3 частини першої статті 36 КЗпП України встановлено, що підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

За змістом статті 119 КЗпП України, у редакції Закону України від 06 грудня 2016 року № 1769-VIII, на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до частин першої та другої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08 лютого 1995 року (з подальшими змінами і доповненнями), нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, позивач як військовослужбовець, користується пільгами, передбаченими статтею 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та частинами третьою та четвертою статті 119 КЗпП України.

При з`ясуванні обставин нез`явлення ОСОБА_1 на роботі т.в.о. директора ДП «Білокуракинське лісомисливське господарство» було видано наказ № 62 від 02.11.2020 року про створення комісії для проведення службового розслідування (а.с.21),відповідно до п.2 якого комісії з службового розслідування необхідно у 7-ми денний термін провести службове розслідування. Однак в порушення цього наказу комісія не встановила причину того, чому позивач не з`явився на роботу. З показів свідка ОСОБА_6 встановлено, що жодний представник ДП «Білокуракинське лісомисливське господарство» не поцікавився причиною неявки позивача на роботі і жоден член комісії для проведення службового розслідування до неї як до дружини ОСОБА_1 для з`ясування цього питання не звертався.

Відповідно до положень ст.40 КЗпП України прогулом є відсутність працівника на робочому місці (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, однак позивач був відсутній на робочому місці з поважної причини, а тому його відсутність на роботі не є прогулом.

Звільнення позивача із займаної посади було проведено з порушенням вимог статті 119 КЗпП України, тому відповідно до положень статті 235 КЗпП України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позивачем не надано точну кількість робочих днів на підприємстві ДП «Білокуракинське лісомисливське господарство» до винесення рішення по справі, а тому суд не може вказати точну суму зарплати, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача за час вимушеного прогулу, а тому суд вважає за можливе вказати середньоденний заробіток ОСОБА_1 . Зарплата позивача за серпень і вересень 2020 року склала 9723 грн. (а.с.27). Середньоденний заробіток ОСОБА_1 складав 9723 /42 (кількість робочих днів у серпні та вересні 2020 року)=231,50 грн. Таким чином слід стягнути з Державного підприємства «Білокуракинське лісомисливське господарство» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.09.2020 року по день ухвалення рішення по справі, виходячі із розміру середньоденного заробітку в сумі 231,50 грн. за один робочий день.

Позивачем надано докази, які підтверджують укладання договору про надання правничої допомоги від 15.02.2021 року з адвокатом Дашко Ю.І. та додаткової угоди, відповідно до якої позивач несе обов`язок сплатити 10 000 грн. адвокату Дашко Ю.І. за надання правничої допомоги (а.с.32-34). Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язаною зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача понесені ОСОБА_1 судові витрати в сумі сплачених ним витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн.

На підставі викладеного, дослідивши усі наявні докази, з`ясувавши обставини справи за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити повністю.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що позивач був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 119, 235 КЗпП України, ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 30 Закону України « Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст.ст. 4,5,7,10-13, 77-81,83,89,141,258,259,264-265,268,273,354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Білокуракинське лісомисливське господарство» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати наказ т.в.о. директора Державного підприємства «Білокуракинське лісомисливське господарство» № 08-ок від 09.11.2020 року про звільнення ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на роботі в Державному підприємстві «Білокуракинському лісомисливському господарстві» на посаді водія Олексіївського лісництва.

Стягнути з Державного підприємства «Білокуракинське лісомисливське господарство» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.09.2020 року по день ухвалення рішення по справі, виходячі із розміру середньоденного заробітку в сумі 231,50 грн. за один робочий день.

Зобов`язати Державне підприємство «Білокуракинське лісомисливське господарство» зробити в трудовій книжці ОСОБА_1 запис про недійсність запису під номером 34 від 09.11.2020 року наступного змісту : «Запис за № 34 від 09.11.2020 року є недійсним, поновлений на попередній роботі».

Стягнути з Державного підприємства «Білокуракинське лісомисливське господарство» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в сумі сплачених ним витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Білокуракинське лісомисливське господарство» на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення із урахуванням п.п 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Державне підприємство «Білокуракинське лісомисливське господарство», 92200 Луганська обл. смт.Білокуракине, вул.Магістральна б.2, .

Суддя Білокуракинського районного суду

Луганської області Третяк О.Г.

Повний текст рішення складено 15 листопада 2021 року.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

СУДДЯ: С.С.Кривошея