Справа № 390/1044/22
Провадження № 2/390/607/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2022 р.Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючої судді - Бойко І.А.,

при секретарі - Пікущій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницький, в заочному порядку, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стахєєв Олександр Олексійович, до Товариства з обмеженою відповідальності «АВАНСАР», третя особа, без самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в інтересах якого діє адвокат Стахєєв О.О., звернувся в суд до відповідача з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 02.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис № 79776 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в розмірі 44460,96 грн. На підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем відкрито виконавче провадження № 69540979. Позивач вважає, що при вчинені виконавчого напису нотаріус не звернув уваги, що з дня виникнення права вимоги стосовно зобов`язання минуло більше ніж три роки, отже відповідач пропустив строк звернення до нотаріуса із заявою про видачу виконавчого напису. Крім того, нотаріусом не з`ясовано, чи є такі вимоги безспірними, оскільки нотаріусу не надавався оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору, на підставі якого відповідач вважає виникла кредитна заборгованість. Вказані обставини свідчать про відсутність безспірності заборгованості, тому позивач має право на захист свого цивільного права шляхом оспорення вчиненого нотаріусом виконавчого напису через порушення останнім процедури його вчинення, у зв`язку з чим позивач просить визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі, які складаються із судового збору у розмірі 992,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

В судове засідання позивач не з`явився, від його представника - адвоката Стахєєва О.О. надійшо клопотання, в якому він позов підтримав, просить його задовольнити та розгляд справи провести без їх участі. Окремо поданим клопотанням представник позивача надав до суду документи на підтвердження здійснення правової допомоги та її розміру.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, від нього надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу. Правом подання відзиву на позов відповідач не скористався, клопотань про відкладення розгляду справи ним не подано, тому розгляд справи проведено без його участі.

Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Письмових пояснень щодо позову від нього до суду не надходило.

Судом встановлено, що 18.04.2016 року ОСОБА_1 підписав заяву (оферту) № 200507267, щодо здійснення банківських операції ПАТ «Банк Михайлівський» (а.с.6).

02.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 79776, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, за період з 10.05.2016 по 28.05.2021 року, за кредитним договором № 200507267 від 10.05.2016, укладеним ОСОБА_1 з ПАТ «Банк Михайлівський», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за договором факторингу № 1905 від 19.05.2016, є ТОВ «Фінансова компанія "Плеяда"», правонаступником якого згідно договору факторингу № 1 від 20.05.2016 є ТОВ «Фінансова компанія "Фагор"», правонаступником якого згідно договору № 27/05/2020-4 від 27.05.2020 є ТОВ «АВАНСАР». Загальна сума заборгованості становить 44460,96 грн та включає в себе: 11638,73 грн - заборгованість за тілом кредиту, 31082,23 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 890 грн - заборгованість за нарахованою пенею, а також 850 грн - за вчинення виконавчого напису (а.с.5).

З постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 69540979 від 02.08.2022 року вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Бершадським С.М. на підставі виконавчого напису № 79776 від 02.06.2021 року, відкрито виконавче провадження про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «АВАНСАР» заборгованості в розмірі 44460,96 грн (а.с.9).

Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в редакції від 29.11.2001 року, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року з наступними змінами.

Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості.

Згідно з ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року, зі змінами, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом.

Частиною 1 статті 87 Закону № 3425-XII передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Згідно приписів ч.2 ст.87 Закону № 3425-XII перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року.

Як вбачається зі змісту спірного виконавчого напису, під час його вчинення приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. керувався ст.87 Закону України «Про нотаріат», та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

Пунктом 2 Розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються,

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п.1 та п.2 зазначеної постанови. Резолютивна частина постанови суду була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23.

Згідно приписів ч.2 ст.265 КАС України у разі визнання рішенням суду нормативно-правового акта протиправним та нечинним, такий нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року.

Висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29 січня 2019 року, справа № 910/13233/17 та висновками Великої Палати Верховного Суду, зазначеними в постанові від 21.09.2021 року по справі № 910/10374/17.

Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29.11.2001 року, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються

а) оригінал нотаріально посвідченої угоди;

б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Приватним нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису залишено поза увагою, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі, визнані нечинними з дня їх прийняття та не діяли на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису.

Отже, оспорюваний виконавчий напис вчинений без надання нотаріусу оригіналу нотаріально посвідченого договору, чим порушено вимоги Переліку № 1172, що є порушенням вимог ст.87 Закону «Про нотаріат».

Крім того, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, які також знайшли своє відображення в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року, в якій наголошено на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Згідно приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Під час вирішення спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у зазначеному спорі, підлягають перевірці доводи сторін в повному обсязі з приводу того, чи мав на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису, боржник безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Пунктом 1 вищевказаного Переліку, в редакції станом на 29.11.2001 року, у підпункті (б) передбачено, що для одержання виконавчого напису, подаються також документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу.

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Даний висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, зазначеним в постановах від 13.10.2021 року по справі № 554/6777/17-ц, від 10.11.2021 року по справі № 758/14854/20.

Також суд зазначає, що виконавчий напис нотаріуса, виданий на проведення стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за період 10.05.2016 по 28.05.2021 року, яка розрахована за кредитним договором, укладеним 18.04.2016 року. У зв`язку з тим, що відповідні виписки з рахунку ОСОБА_1 відсутні і вони нотаріусу не надавались, що в свою чергу, унеможливило перевірку нотаріусом правильності визначення суми заборгованості зі встановленням початкової дати виникнення цієї заборгованості та періоду, за який проведено розрахунок заборгованості, а також, чи входив такий період в цілому у трьохрічний строк до дня звернення до нотаріуса, що є обов`язковою умовою вчинення виконавчого напису, передбаченою ст.88 Закону України «Про нотаріат».

Крім того, судом встановлено, що у виконавчому написі зазначено, що право вимоги про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 перейшло 19.05.2016 від ПАТ «Банк МИХАЙЛІВСЬКИЙ» до ТОВ «Фінансова компанія "Плеяда"», 20.05.2016 право вимоги перейшло до ТОВ «Фінансова компанія "Фагор"», а 27.05.2020 право вимоги перейшло до ТОВ «АВАНСАР», однак доказів на підтвердження неодноразового переходу права вимоги за кредитним договором, та наявності такої вимоги у відповідача суду не надані. Так само відсутнє підтвердження того, що такі докази надавались приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенку Є.М. для здійснення ним виконавчого напису.

Таким чином, під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріусу оригінал нотаріально посвідченої угоди, з якої вбачається наявність заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ ««АВАНСАР»», не надавався, крім того, сума кредитної заборгованості, запропонована до стягнення з відповідача не була безспірною на момент вчинення виконавчого напису, а сам виконавчий напис вчинений поза межами строку, встановленого законом.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності вимог до ОСОБА_1 та вчинив виконавчий напис без дотримання вимог ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», що є підставою для визнання виконавчого напису, вчиненого 02.06.2021, зареєстрованого в реєстрі за № 79776, таким, що не підлягає виконанню, а тому позовні вимоги позивача є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В позовній заяві, згідно п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України позивачем зазначено, що попередній розрахунок його витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи становить 10992,40 та складається із судового збору (992,40) та витрат на надану професійну правничу допомогу (10000). Представництво інтересів позивача під час судового розгляду даної справи здійснював адвокат Стахєєв О.О. на підставі договору про надання правової допомоги від 15.08.2022 року, в п.4.1 якого сторонами визначено, що розмір гонорару встановлюється за домовленістю сторін.

В якості підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу суду надано акт приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання правової роботи від 15.08.2022, відповідно до якого загальна вартість правової допомоги, наданої позивачу адвокатом Стахєєвим О.О. складає 10000,00 грн, яка включає в себе сукупну вартість на наступний перелік правових послуг: вивчення спірних фактичних обставин, шляхом опрацювання наданих клієнтом матеріалів, консультації сторони клієнта з формуванням погодженої позиції у спорі, підготовка матеріалів позовної заяви, направлення та реєстрація матеріалів позовної заяви та реєстрація її судом, представництво інтересів сторони ФГ «Володимир» в підготовчому судовому засіданні. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера серії ААА № 003352 від 29.07.2022 ОСОБА_1 сплачено адвокату Стахєєвву О.О. 10000 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, які здійснив відповідач, суд виходить з вимог ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України, згідно яких судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови у задоволенні позову. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 755/9215/15-ц, зроблено висновок, згідно якого ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про ?захист? прав ?людини ?і основоположних? свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу можливе лише у разі заявлення відповідного клопотання сторони.

Згідно ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник відповідача надав до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, яку обґрунтовує тим, що відповідач не направив відповідачу попередній розрахунок сум витрат на правову допомогу, де має бути чітко зазначено, за які саме послуги адвоката була сплачена сума гонорару, крім того позивач не направив примірник договору позивача з адвокатом, що суперечить принципу змагальності сторін. Також представник відповідача вважає, що дана справа не є справою значної складності, оскільки у відкритих джерелах наявні шаблони позовів даної категорії та наявна усталена судова практика щодо вирішення подібних спорів, тому відповідач вважає неспівмірними та нерозумними витрати на правову допомогу у розмірі, заявленому позивачем, тому просить зменшити розмір заявлених витрат на правову допомогу та встановити суму, що є співмірною зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом на надані послуги.

Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо ненадання йому своєчасного розрахунку розміру витрат, який позивач очікував понести у зв`язку з розглядом даної справи, оскільки такий розрахунок міститься в самій позовній заяві, яку відповідачем отримано, про що свідчить повідомлення про отримання поштового відправлення позовної заяви з додатками, а також про обізнаність відповідача про розмір витрат свідчить і клопотання представника відповідача про їх зменшення.

В той же час суд частково враховує заперечення представника відповідача щодо зменшення витрат на професійну (правничу) допомогу, оскільки, незважаючи на той факт, що судове провадження у даній справі здійснювалось в порядку загального позовного провадження, проте зважаючи на усталеність судової практики, чисельність правових позицій Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, складність даної справи в поєднанні з кількістю її учасників, відсутність клопотань під час підготовчого провадження, що надало можливість її розглянути в розумні строки, дана справа не може рахуватись надмірною.

Крім того, суд не погоджується про включення до розміру витрат на професійну (правничу) допомогу здійснення реєстрації матеріалів позову в канцелярії Кіровоградського районного суду, оскільки такі дії здійснюються без участі будь-яких учасників справи і є виключною компетенцією суду.

Також суд відхиляє включення до розміру витрат представництво інтересів ФГ «Володимир» в підготовчому судовому засіданні, оскільки ФГ «Володимир» не є стороною даної справи, а з ухвали суду від 26.09.2022 вбачається, що представник позивача в підготовчому судовому засіданні участі не приймав та обмежився поданням клопотання про проведення розгляду справи без їх участі.

Таким чином, суд приходить до переконання, що фактичний обсяг правової допомоги, отриманої позивачем, реальність її надання та розмір витрат частково відповідають критерію необхідності, розумності й співмірності відносно складності справи.

Вирішуючи питання щодо розміру, на який слід зменшити розмір відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи відсутність грошового виразу в погодинному розрізі кожної послуги, наданої позивачу адвокатом, а також неконкретизовану позицію представника відповідача щодо розміру зменшення, суд зважаючи на вимоги щодо їх дійсності, необхідності, розумності їх розміру, зважаючи на складність справи, з урахуванням процесуальної поведінки сторін, вважає, що зменшення відшкодування до розміру 5000 грн буде відповідати засадам справедливості, законності та обґрунтованості.

У зв`язку із повним задоволенням суті позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України документально підтверджені судові витрати позивача, у виді судового збору за пред`явлення позову в сумі 992,40 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі ст.ст.87-89 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 137, 141, 259, 265, 268, 280-282 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стахєєв Олександр Олексійович, до Товариства з обмеженою відповідальності «АВАНСАР», третя особа, без самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити.

Визнати виконавчий напис за реєстровим номером 79446 від 02.06.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, про стягнення заборгованості в сумі 44460,96 грн з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНСАР», таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНСАР» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн, а також витрати на професійну (правничу) допомогу в розмірі 5000 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ;

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «АВАНСАР», вул.Січових Стрільців, 21/27, оф.405, м.Київ, поштовий індекс 04053, ;

третя особа:

приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Остапенко Євген Михайлович, вул.Мала Житомирська, 6/5, м.Київ, поштовий індекс 010001.

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області І.А. Бойко