Дата документу 14.11.2022 Справа № 332/725/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 332/725/22 Головуючий у 1 інстанції: Марченко Н.В.
№ 22-ц/807/1796/22 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі адвоката Ємець Артема Юрійовича на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2022 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Заводського району до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ

В лютому 2022 року Концерн «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Заводського району звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що Концерн "Міські теплові мережі" в особі філії Концерну «МТМ» Заводського району в період з 01.10.2015 року по 01.11.2021 року надав послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач належним чином не здійснював оплату за отримані послуги, у зв`язку з чим, виникла заборгованість на загальну суму 32204 грн. 27 коп.

Посилаючись на вищезазначене просило суд, стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 32204 грн. 27 коп. та понесені судові витрати.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2022 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму заборгованості за комунальні послуги в сумі 32204 гривні 27 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2481 гривню.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі адвоката Ємець А.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково, стягнувши з нього на користь Концерну «Міські теплові мережі» тільки заборгованість з урахуванням строків позовної давності, у решті позовних вимог відмовити.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2022 року це 248 100 грн. (відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2022 рік" з 1 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2481,00 грн. (2481,00 грн. Х 100 = 248 100 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що Концерн «Міські теплові мережі» " в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Заводського району, який діє на підставі статуту надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою з 29.02.2012 року по теперішній час зареєстрований ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою виданою на запит суду Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 15.03.2022 року (а.с.13).

Позивач - Концерн "Міські теплові мережі" в особі філії Концерну «МТМ» Заводського району у період з 01.10.2015 року по 01.11.2021 року надав відповідачу послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води на загальну суму 34520 грн. 38 коп., за цей період відповідач здійснив оплату за отримані послуги в листопаді 2015 р. у розмірі - 127,11 грн., у квітні 2016 р. у розмірі - 200,00 грн., у січні 2019 р. у розмірі - 994,50 грн., у лютому 2019 р. - у розмірі 994,50 грн., отже сума заборгованості з урахуванням внесених оплат складає 32204 грн.27 коп., що підтверджується розрахунком (а.с.6-7).

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції виходив з того, що згідно з розрахунку боргу за послуги з централізованого опалення та водовідведення по особовому рахунку № НОМЕР_1 заборгованість відповідача за період з 01.10.2015 до 01.11.2021 перед Концерном "МТМ" складає 32204,27 гривень, яку необхідно стягнути з відповідача.

Відповідно до пункту 2.1. Статуту Концерну "Міські теплові мережі", затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови № 1589 р. від 26.07.2002 року, зазначено, що основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Згідно п.1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, з наступними змінами та доповненнями, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною та юридичною особою(споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг.

Відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги"(у обох редакціях, які були чинні у певному періоді утворення заборгованості): житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Крім того, вказаним законом передбачено передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Зі справи вбачається, що між сторонами був укладений договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води (а.с.8).

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 18 вище вказаних Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Система (щомісячна або авансова) та форма (готівкова або безготівкова) оплати послуг визначається у договорі між споживачем і виконавцем.

На підтвердження вартості надання послуг та отримання таких споживачами, Концерн "МТМ" надало розрахунок заборгованості за надані послуги по особовому рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 згідно якої відповідачу нараховано заборгованість з оплати за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання води за період з 01.10.2015 р. по 01.11.2021р. в сумі 32204,27 (а.с. 6-7). Контррозрахунку відповідачами подано не було.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статей 67, 68 ЖК УРСР наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно, не пізніше за 10 число наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

Відповідно до статей 19, 25 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку з приводу доведеності вимог позову.

Що стосується застосування строку позовної давності до заявлених вимог, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Частинами 1, 5 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ч.1 ст.260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст.264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. В силу ч. 2 статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Із розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи встановлено, що позивач - Концерн "Міські теплові мережі" в особі філії Концерну «МТМ» Заводського району м.Запоріжжя у період з 01.10.2015 року по 01.11.2021 року надав відповідачу послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води на загальну суму 34520 грн.38 коп., за цей період відповідач здійснив оплату в розмірі 2316 грн. 11 грн., які були сплачені в наступному порядку : в листопаді 2015 р. у розмірі - 127,11 грн., у квітні 2016 р. у розмірі - 200,00 грн., у січні 2019 р. у розмірі - 994,50 грн., у лютому 2019 р. - у розмірі 994,50 грн. Сума заборгованості з урахуванням сплачених коштів за отримані послуги становить 32204 грн. 27 коп..

Враховуючи здійснені оплати, що мають своє відображення у розрахунку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про переривання строку позовної давності за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води .

За захистом своїх прав та законних інтересів Концерн "Міські теплові мережі" в особі філії Концерну «МТМ» Заводського району м.Запоріжжя звернувся до суду згідно штампу на позовній заяві - 21.02.2022 року.

Розділ "Прикінцевих та перехідних положень" Цивільного кодексу України доповнено пунктами 12-14 такого змісту: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19,, спричиненої коронавірусом спричиненої коронавірусом SARS- СоV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) встановлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався Постановами Кабінету Міністрів України.

Станом на день подання позовної заяви, карантин не скасовано.

Доводи відповідача щодо не визнання ним боргу за попередні періоди в межах строку позовної давності посилаючись на здійснення платежів за отримані послуги не в більшому розмірі аніж було нараховано є безпідставними.

Відповідачем не було надано квитанцій/платіжних доручень про сплату коштів за отримані послуги із зазначенням призначення платежу, а саме місяця та року за який вносяться кошти, також із розрахунку заборгованості встановлено, що кошти сплачені в листопаді 2015 р. у розмірі - 127,11 грн., у квітні 2016 р. у розмірі - 200,00 грн., у січні 2019 р. у розмірі - 994,50 грн., у лютому 2019 р. - у розмірі 994,50 грн. не відповідають нарахованим сумам за цей місяць за надані послуги, а саме: за листопад 2015 року нараховано 248 грн. 33 коп., сплачено відповідачем 127 грн. 11 коп., за квітень 2016 року нараховано 71 грн. 86 коп., сплачено відповідачем 200 грн., нараховано за січень 2019 року 1307 грн. 33 коп, сплачено відповідачем 994 грн. 50 коп., нараховано за лютий 2019 року 1036 грн. 04 коп. сплачено відповідачем 994 грн. 50 коп. (а.с.6-7).

Ухвалюючи рішення і задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем надавалися послуги із централізованого опалення та постачання гарячої води у квартиру відповідачів. У зв`язку із неналежним виконанням обов`язку відповідачами по оплаті наданих послуг утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з урахуванням строку позовної давності.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі адвоката Ємець Артема Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2022 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2022 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков