Провадження №2/359/2068/2022
Справа №359/4432/22
РІШЕННЯ

Іменем України

13 грудня 2022 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про припинення права власності на частку у праві спільної сумісної власності на квартиру, визнання права власності на частку в квартирі, визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог.

В липні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що 01 червня 1991 року вона уклала шлюб з ОСОБА_3 , який зареєстрований Градизькою селищною радою народних депутатів Полтавської області. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_2 . Позивач, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Право власності на даний об`єкт нерухомого майна було набуто в порядку реалізації права на безоплатну приватизацію, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Під час приватизації квартири та видачі свідоцтва про право власності на житло від 07 серпня 2000 року виконкомом Бориспільської міської ради Київської області було визначено уповноваженого власника квартири та інших співвласників, однак не було визначено частку кожного із співвласників у спільній власності. На даний час у спірній квартирі зареєстровані всі співвласники, але фактично постійно проживає лише позивач. Виділити 1/3 частку в натурі у спірній квартирі є неможливим, зважаючи на планування квартири. Тому ОСОБА_1 просить припинити право власності ОСОБА_2 на 1/3 частку у спільній частковій власності на квартиру АДРЕСА_1 , визнати за нею право власності на 2/3 частки в квартирі АДРЕСА_1 , а також визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування вказаною квартирою.

ІІ. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову.

Представник позивача ОСОБА_4 направив до суду заяву, якою підтримав пред`явлений позов та просив суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 також направила до суду заяву, якою визнала пред`явлений позов та просила суд задовольнити його у повному обсязі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 надав до суду клопотання про розгляд цивільної справи за його відсутності, вказавши, що не заперечує проти задоволення позову.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2022 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.70-71).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, суд постановив ухвалу про розгляд справи в підготовчому засіданні, зважаючи на визнання відповідачем позову.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Встановлено, що 07 серпня 2000 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримали свідоцтво про право власності на житло. Таким чином вони приватизували квартиру АДРЕСА_1 . Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 07 серпня 2000 року, виданого Бориспільським міськвиконкомом (а.с.20).

Судом також встановлено, що квартира АДРЕСА_1 є квартирою посімейного, спільного заселення, яка розташована на 9-му поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з двох кімнат житловою площею 30,4 кв.м., у тому числі 1-ша кімната 12,9 кв.м., 2-га кімната 17,5 кв.м., кухні 8,2 кв.м., ванної кімнати площею 2,9 кв.м., вбиральні 1,4 кв.м., коридору 8,8 кв.м., загальною площею по всій квартирі 54,8 кв.м., згідно технічного паспорту (а.с.22-23).

Спірні правовідносини регулюються гл.26 «Право спільної власності» та гл.29 «Захист права власності» розділу І «Право власності» книги третьої «Право власності та інші речові права» ЦК України.

V. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Згідно ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

За змістом ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

В той час, згідно із положенням ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Приписами ч.1 ст.365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.34 постанови №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняття останнього з реєстрації.

Згідно з ч.1 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

З копії свідоцтва про право власності на житло вбачається, що розмір часток у цьому нерухомому майні не був визначений. Тому квартира перебуває у спільній сумісній власності сторін по справі.

При цьому, в силу ч.2 ст.372 ЦК України, розмір часток співвласників у спірній квартирі є рівними, тобто ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належить по 1/3 частці у вказаній квартирі.

Разом з цим, зважаючи, що конструктивні елементи та технічне рішення квартири АДРЕСА_1 , мають такі показники, що кожному із співвласників не може бути виділена відокремлена частина квартири в ізольовані об`єкти нерухомого майна із самостійними виходами, оскільки виділити 1/3 частку квартири з дотриманням відповідних будівельних, санітарних та житлових норм і правил забудови об`єктів містобудування, необхідних для утворення в результаті поділу окремої ізольованої частини квартири у самостійний об`єкт нерухомого майна технічно не представляється можливим. Вказана обставина свідчить про наявність обставини, передбаченої п.1 ч.1 ст.365 ЦК України, для припинення права відповідача на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .

Суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що у зв`язку з припиненням права власності ОСОБА_2 на частку у спірній квартирі. Тому її право на користування квартирою також припинилось.

До вищевказаних висновків, суд приходить також враховуючи ту обставину, що ОСОБА_2 визнала пред`явлений до неї позов у повному обсязі, вказавши, що нею отримана компенсація вартості 1/3 частки спірної квартири. Визнання пред`явленого позову ОСОБА_2 свідчить, що її інтереси як співвласника нерухомого майна не будуть порушені.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ч.1 ст.156 ЖК України, ч.3 ст.358, ч.1 ст.365, ст.368, ст.369, ч .1 та ч.2 ст.372, ч.1 ст.391 ЦК України, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Припинити право ОСОБА_2 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду 13 грудня 2022 року.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський