Провадження № 22-ц/802/404/22 Категорія: 56 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Черняк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Департаменту патрульної поліції у Волинській області Національної поліції України до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача: Головне управління Пенсійного фонду у Волинській області, про повернення безпідставно набутих коштів, за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

Департамент патрульної поліції у Волинській області Національної поліції України Літвак О. І. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів.

Позов обґрунтовано тим, що 11 травня 2018 року ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції. Вважаючи своє звільнення незаконним, відповідач звернувся в суд з позовом про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на його посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2019 року рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року скасовано та прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національно поліції України (за участю третьої особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління патрульної поліції у Волинській області) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього грошового утримання за час вимушеного прогулу задоволено частково. Вказаним рішенням, зокрема ухвалено:

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №644 від 11 травня 2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» про звільнення зі служби в поліції начальника сектору транспортного забезпечення Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції майора поліції ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №558 о/с від 12 червня 2018 року «По особовому складу» про звільнення зі служби в поліції начальника сектору транспортного забезпечення Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції майора поліції ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника сектору транспортного забезпечення Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, з 13 червня 2018 року;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 106 427 гривень 97 копійок, з вирахуванням податків та обов`язкових платежів.

На виконання вказаного рішення апеляційного суду Департамент патрульної поліції наказом від 23 січня 2019 року №54о/с «По особовому складу» поновив ОСОБА_1 на посаді начальника сектору транспортного забезпечення Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України з 13 червня 2018 року та виплатив йому 107 777,90 гривень середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №144 о/с «По особовому складу» від 27 лютого 2019 року ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», за власним бажанням. 26 березня 2019 року ОСОБА_1 виплачено 127 061,47 гривень одноразової грошової допомоги при звільненні.

Постановою Верховного Суду від 29 вересня 2020 року постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2019 року скасовано, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року залишено в силі.

Таким чином, кошти в розмірі 107 777,90 гривень та 127 061,47 гривень були виплачені ОСОБА_1 на виконання рішення суду, яке в подальшому було скасовано.

Крім того, на переконання позивача, Восьмий апеляційний адміністративний суд, ухвалюючи рішення від 17 січня 2019 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі, допустив рахункову помилку при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, взявши в розрахунок неправильну кількість днів вимушеного прогулу.

Таким чином, перераховані на користь відповідача кошти в загальному розмірі 234 839,37 гривень підлягають поверненню Департаменту патрульної поліції, як безпідставно набуті, що зумовлює необхідність звернення до суду з цим позовом.

З врахуванням викладеного позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції 234 839,37 гривень та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Волинській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням постанови Верховного Суду від 29 вересня 2020 року в справі №0340/1334/18.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду в частині відмови про стягнення безпідставно набутих коштів скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 234839, 37 гривень, як безпіставно набутих.

З поданої апеляційної скарги вбачається, що позивач оскаржує рішення в частині відмовлених позовних вимог про стягнення безпідставно набутих коштів, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

На адресу апеляційного суду від представника позивача Літвака О. надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку із тим, що відповідно до графіку несення служби особовим складом апарату патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на червень 2022 року працівники апарату управління патрульної поліції додатково заступають на підсилення охорони будівлі управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи у разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Відповідно до частини 2 статті 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи) або через представника.

Позивач, як юридична особа може представляти себе в суді апеляційної інстанції через свого керівника або уповноважити іншого працівника представляти інтереси управління, окрім Літвака О. Відтак дане клопотання колегія суддів вважає необґрунтованим та бездоказовим.

Таким чином апеляційний суд визнав причини неявки представника позивача неповажними та відмовив у відкладенні розгляду справи. Також суд враховує положення частини 3 статті 369 та статті 372 ЦПК України згідно з якими, явка до суду апеляційної інстанції є правом учасника суду.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, учасники справи у судове засідання сторони не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 21 червня 2022 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього грошового утримання за час вимушеного прогулу.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2019 року рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року скасовано та прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національно поліції України (за участю третьої особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління патрульної поліції у Волинській області) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього грошового утримання за час вимушеного прогулу задоволено частково. Вказаним рішенням, зокрема, ухвалено:

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №644 від 11 травня 2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» про звільнення зі служби в поліції начальника сектору транспортного забезпечення Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції майора поліції ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №558 о/с від 12 червня 2018 року «По особовому складу» про звільнення зі служби в поліції начальника сектору транспортного забезпечення Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції майора поліції ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника сектору транспортного забезпечення Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, з 13 червня 2018 року;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 106 427 гривень 97 копійок, з вирахуванням податків та обов`язкових платежів (а. с. 7-10).

Постанова апеляційного суду набрала законної сили з дня її прийняття та відповідно була виконана Департаментом патрульної поліції Національної поліції України.

На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2019 року Департаментом патрульної поліції Національної поліції України видано наказ №54 о/с від 23 січня 2019 року, яким ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника сектору транспортного забезпечення Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції з 13 червня 2018 року та вирішено виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 10 008,90 гривень.

З копії відповіді начальника УФЗБО головного бухгалтера В. Можейко від 05 листопада 2020 року встановлено, що відповідно до платіжних доручень від 01 березня 2019 року №1304, 1306, 1307, 1286 ОСОБА_1 перераховано 107 777,90 гривень (за вирахуванням податків та зборів у розмірі 1 641,28 гривень), з яких 106 427,97 гривень сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2019 року та 2 991,21 гривень грошова компенсація невикористаної частини чергової оплачуваної відпустки (а. с. 11). Крім того, платіжним дорученням від 26 березня 2019 року №1709 підтверджується, що ОСОБА_1 перераховано 127 061, 47 гривень одноразової грошової допомоги при звільненні (а.с. 11)

Постановою Верховного Суду від 29 вересня 2020 року постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2019 року скасовано, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року залишено в силі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. ст. 12, 81 ЦПК України).

Звертаючись до суд з цим позовом, позивач вказує, що оскільки постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2019 року, на підставі якої Департамент патрульної поліції Національної поліції України був змушений виплатити відповідачу кошти, в подальшому була скасована, то правова підстава для виплати таких коштів відпала. Враховуючи, що зазначені кошти вже виплачені відповідачу, то вони підлягають поверненню на підставі статті 1212 ЦК України як безпідставно набуті.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна.

Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Разом з тим у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

У статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доказів про набуття позивачем 107 777, 90 грн у результаті рахункової помилки позивача матеріали справи не містять.

Незважаючи на те, що постановою Верховного Суду від 29 вересня 2020 року постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2019 року скасовано, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року залишено в силі, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього грошового утримання за час вимушеного прогулу, однак виплачені за скасованим рішенням суду кошти не можуть бути стягнуті на підставі статті 1215 ЦК України.

Окрім того доказів про набуття відповідачем 127 061,47 гривень виплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні у результаті рахункової помилки позивача чи недобросовісності з боку набувача матеріали справи також не містять, на такі обставини сторони не посилаються.

Суд першої інстанції правильно константував, що одноразова грошова допомога при звільненні виплачена відповідачу Департаментом патрульної поліції у Волинській області добровільно. Вказана грошова допомога не була присуджена до стягнення на користь відповідача постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2019 року у справі №0340/1334/18, а нарахована та виплачена відповідачу в зв`язку з його звільненням відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції у Волинській області №144 о/с від 27 лютого 2019 року.

Аргументи апеляційної скарги є ідентичними аргументам викладених в позовній заяві, не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції, з врахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу на підставі доказів, що подані учасниками процесу, дійшов до правильного висновку, що позов в частині повернення безпідставно набутих коштів, не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення суду, в оскарженій частині, та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2022 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: