Справа № 274/4624/22 Провадження № 2/0274/1320/22 РІШЕННЯ
07.11.2022 м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Большакова Т.Б., за участю секретаря судового засідання Лободи В.Л.,
розглянувши в судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням
І. Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просить:
- визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовують тим, що позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі, які з лютого 2020 року не проживають за місцем реєстрації. Реєстрація відповідачів у належній позивачу квартирі заважає йому повноцінно користуватися та розпоряджатися своїм майном.
Вказані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом.
ІІ. Процедура та позиції сторін
Ухвалою суду від 12.09.2022 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники провадження в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує.
Відповідачі у судові засідання не з`являлися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, судові повістки направлялись за зареєстрованим місцем проживання відповідачів. Окрім того, судом в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України здійснювались виклики відповідача через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Заяв по суті справи до суду не надійшло, відповідачі не скористалися своїм процесуальним правом та не направили до суду відзив на позовну заяву, в судові засідання не з`являлися, про розгляд справи повідомлені належним чином.
Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників провадження, які належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч. 1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Нормами ч. 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною першою ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Згідно висновку Верховного Суду України викладеного у постанові від 16 листопада 2016 року, справа №6-709цс16: «Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік».
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно із ч.4 ст.9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду.
Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за адресою: АДРЕСА_1 квартира належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 .
Згідно довідки від 01.09.2022 №5063 виданої виконавчим комітетом Бердичівської міської ради Житомирської області у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 09.12.2019 зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 09.12.2019 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З урахуванням наведеного, позивач є власником житлового будинку, а відтак має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно довідки від 01.09.2022 за №4 виданої ОСББ "ЛІДЕР-10-А", за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані, але не проживають з лютого 2020 року ОСОБА_2 , 1971 р.н. та ОСОБА_3 , 1977 р.н.
Як встановлено судом, відповідачі мали тимчасові посвідчення громадян України, однак їх громадянство було припинене, що підтверджується листами Бердичівського відділу управління ДМС у Житомирській області, не мають ніяких домовленостей із власником щодо права користування житлом, вони втратили інтерес до житла, не проживають у квартирі тривалий час, факт реєстрації місця проживання відповідачів спричиняє позивачу перешкоди у користуванні його власністю, а відтак, суд вважає за можливе ухвалити рішення про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Беручи до уваги встановлені під час розгляду справи фактичні обставини справи, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову та для визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням.
Керуючись ст.ст. 247, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 ;
Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення у письмовій формі безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Тетяна БОЛЬШАКОВА