08.11.2022 Єдиний унікальний номер 205/6968/20
Номер провадження: 2/205/743/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, розподіл спільного сумісного майна, визнання права власності на частину домоволодіння та визнання недійсним договору купівлі продажу частини домоволодіння,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (далі - Позивачка) звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, розподіл спільного сумісного майна, визнання права власності на частину домоволодіння та визнання недійсним договору купівлі продажу частини домоволодіння.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем було зазначено, що починаючи з березня 2001 року по червень 2020 року, він, ОСОБА_1 , із ОСОБА_2 (далі Відповідач -1), проживали разом однією сім`єю, як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу. В період сумісного проживання однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в свідоцтвах про народження яких він зазначений батьком, а відповідач-1 матір`ю.

Далі позивач зазначає, що 26.02.2001 року він, ОСОБА_1 , з ОСОБА_2 , придбали за сумісні кошти для постійного проживання сім`ї 59/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , який оформили договором дарування на ім`я відповідача -1, оскільки на той час витрати на його оформлення були нижче, ніж витрати на оформлення договору купівлі продажу.

Крім того позивач зазначає, що 06.09.2008 року за сумісні кошти такої сім`ї було придбано інші 41/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , який також оформили на ім`я відповідача -1- ОСОБА_2 .

Після того, як відповідач-1, у червні 2020 року покинула сім`ю, позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 таємно та без його згоди продала їх спільно нажите майно, у вигляді 41/100 частини домоволодіння АДРЕСА_2 .

У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суду та просити суд: 1) встановити у судовому порядку юридичний факт постійного проживання однією сім`єю чоловіка, ОСОБА_1 , та жінки, ОСОБА_2 , без реєстрацію шлюбу у період, починаючи з березня 2001 року по кінець червня 2020 року за адресою: АДРЕСА_3 ; 2) визнати спільною сумісною власністю чоловіка, ОСОБА_1 , та жінки, ОСОБА_2 , майно у вигляді 59/100 частини та 41/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 ; розділити це майно між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порівну; визнати за ОСОБА_1 право власності на 59/200 частини та 41/200 частини домоволодіння АДРЕСА_1 ; 3) визнати недійсним договір купівлі продажу 41/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , який посвідчений 27.04.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Т.С. та зареєстровано в реєстрі за № 1930.

Відповідач -1 ОСОБА_2 у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволені позовних вимог у їхповному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень посилалася на ті обставини, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачалось. Крім того, позивач у період з 31.03.1979 року по 29.11.2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі з гр. ОСОБА_6 , що виключає можливість встановлення вказаного факту проживання однією сім`єю із Відповідачем-1. Відповідач наголошує на тому, що частки вищевказаного спірного житлового будинку нею були придбані за особисті кошти та в той період коли позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

Відповідач -2 ОСОБА_3 у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подала відзив на позовну заяву, в якому просила також відмовити у задоволені позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень посилалась на ту обставини, що посилання позивача на порушення його прав як співвласника спірного майна є безпідставними, спірне домоволодіння належало ОСОБА_2 в цілому, а тому згоди інших осіб на продаж його частки не передбачено.

Позивач ОСОБА_1 у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подав відповіді на відзиви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . У таких заявах по суті справи позивач заперечує проти доводів відповідача-1 та відповідача -2 із посиланням на мотиви, які тотожні тим, що містяться у первісній позовній заяві.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. В обґрунтування своїх доводів, позивач посилався на обставини, що викладені в позовній заяві та відповідях на відзиви.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 , та її представник позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволені в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засіданні не з`явилася надала заяву про розгляд справи без її участі, в задоволені позову просила відмовити в повному обсязі.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 15.09.2020 року у задоволені заяви позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, розподіл спільного сумісного майна, визнання права власності на частину домоволодіння та визнання недійсним договору купівлі продажу частини домоволодіння, вирішено відмовити.

Ухвалою суду від 06.09.2021 року було задоволено заяву представника відповідача про виклик та допит свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 05.11.2021 року було задоволено заяву представника позивача про виклик та допит свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Ухвалою суду від 02.02.2022 року було задоволено заяву представника позивача про виклик та допит свідків: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_6 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .

З огляду на наведене, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює рішення про наступне.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що на підставі Договору дарування 59/100 частини жилого будинку, посвідченого 26.02.2001 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бойченко Т.М., зареєстрованого в реєстрі № 618, зареєстрованого у Комунальному підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради і записаного у реєстрову книгу за № 600, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить 59/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 .

Судом також встановлено, що на підставі Договору купівлі продажу, посвідченого 06.09.2008 року державним нотаріусом Дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В., зареєстрованого в реєстрі № 1-5099, зареєстрованого у Комунальному підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, реєстраційний номер № 24575662, ОСОБА_2 на праві приватної власності належало 41/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 .

Матеріалами справи також підтверджено, що на підставі Договору купівлі продажу, серія та номер: 1930, виданого 27.04.2018 року Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Т.С., зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 25934923 від 27.04.2018 року, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить 41/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 .

Судом встановлено також, а сторонами не оспорювалась та обставина, що ОСОБА_1 до 29 листопада 2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу та відміткою у паспорті позивача.

Матеріалами справи також підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від сумісних стосунків мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в свідоцтвах про їх народження батьком записаний « ОСОБА_1 », а матір`ю « ОСОБА_2 ».

Оскільки позивач вважає, що в період проживання без реєстрації шлюбу ним та ОСОБА_2 було придбано спірне майно у вигляді вказаного домоволодіння, і на частку в якому він має право, а у свою чергу такий відповідач не визнає вказаних обставин, стверджуючи про те, що означене домоволодіння є її особистою приватною власністю, суд доходить висновку що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Щодо позовних вимог про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю чоловіка, ОСОБА_1 , та жінки, ОСОБА_2 , без реєстрації шлюбу у період, починаючи з березня 2001 року по 29 листопада 2011 року за адресою: АДРЕСА_3 , суд зазначає про наступне.

Так, правовий інститут шлюбу визнається як одне з найважливіших фундаментальних людських прав. Відповідно до законодавства України, реалізуючи право на особисту свободу, кожна людина має право на створення сім`ї та проживання в ній (ст. 4 Сімейного кодексу України).

Разом із цим, існування та правова регламентація відповідного правового інституту фактичних шлюбних відносин, які склалися без реєстрації такого шлюбу, було закріплено чинним національним законодавством лише у прийнятому в 2002 році Сімейному Кодексі України.

Суд з цього приводу вказує, що згідно частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Так само відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотньої дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Згідно з п.1 розділу V11 Прикінцевих положень СК цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, які виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

В Україні до 2004 року діяв Кодекс про шлюб та сім'ю України (1970 року), який регламентував та визнавав укладений та в обов`язковому порядку зареєстрований у державних органах реєстрації актів громадянського стану шлюб ( ч.2 ст.6 цього Кодексу).

Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, з настанням певних юридичних наслідків цивільно-процесуальним законодавством, на той час не передбачалося. Положення ст. 273 ЦПК України 1963 року передбачали можливість встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах, якщо такі відносини виникли до 8 липня 1944 року і тривали до смерті одного з подружжя.

В інших випадках, встановлення фактів проживання однією сім`єю, у період до 01 січня 2004 року чинним на той час законодавством не було передбачено.

Тобто, норми діючого на час виникнення спірних правовідносин КпШС України не передбачали можливості встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу

Суд вказує, що можливість встановлення бажаного позивачем юридичного факту, вперше передбачена Цивільним Процесуальним Кодексом України, в редакції, що набрала чинності з 1 січня 2004 року.

Відтак, суд не має правових підстав для встановлення факту постійного проживання однією сім`єю чоловіка, ОСОБА_1 , та жінки, ОСОБА_2 , без реєстрації шлюбу у період, починаючи з березня 2001 року по 01 січня 2004 року з наведених вище підстав.

Окрім того, як вбачається із відмітки у паспорті ОСОБА_1 , то він з 31.03.1979 року по 29.11.2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі із гр. ОСОБА_6 .

Суд з цього приводу також зазначає, що відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Статтею 25 СК України передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Також правова позиція щодо неможливості встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період перебування особи у зареєстрованому шлюбі з іншою особою була викладена Верховним Судом у постановах від 17.06.2020 у справі № 755/18012/16-ц (провадження № 61-40658св18), від 19.06.2019 року у справі № 542/2247/16-ц (провадження № 61-13117св18), від 26.09.2018 року у справі № 244/4801/13-ц (провадження № 61-23286св18).

А тому у встановленні такого факту у період з 02 січня 2004 року по 29 листопада 2011 року потрібно відмовити, оскільки позивач у такий період часу перебував у шлюбі з іншою особою.

Щодо позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю чоловіка, ОСОБА_1 , та жінки, ОСОБА_2 , майна у вигляді 59/100 частини та 41/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , розділ цього майна між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порівну та визнання за ОСОБА_1 право власності, то суд знов вказує, що відповідно до вимог статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Тобто саме встановлення факту спільного проживання однією сім`єю має значення для захисту матеріальних інтересів осіб, які спільно проживають без реєстрації шлюбу. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Аналогічна за своїм змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа № 6-148цс 12).

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Оскільки в межах розгляду даної цивільної справи суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для встановленні факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу названих осіб у період з 02 січня 2004 року по 29 листопада 2011 року, то відповідно суд позбавлений й можливості ухвалити рішення щодо визнання майна, яке набуте за такий період, спільною сумісною власністю таких осіб, так і здійснити його наступний поділ.

На думку суду, з огляду на вищенаведені вимоги чинного законодавства та встановлені судом обставини, майнові інтереси позивача у спірних правовідносинах, що виникли у вказаний період часу, та які стосуються певних речових прав на майно, можливо захистити в порядку дії норм ст. 1212 ЦК України, за умови доведеності розміру дійсних витрат позивача у придбанні та здійсненні невід`ємних поліпшень такого майна.

Однак в межах розгляду даної цивільної справи таких позовних вимог з боку позивача не заявлялось, як і не доводилось (у тому числі шляхом призначення відповідних судових експертиз) безпосередній розмір його витрат щодо означеного спірного майна.

Суд з цього приводу зазначає, що відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі продажу 41/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , то суд вказує, що задоволення таких позовних вимог має виключно похідний характер від позовних вимог про визнання за позивачем права власності на вказану частину домоволодіння із його наступним поділом.

Оскільки в задоволені первісних позовних вимог із вказаного приводу позивачеві було відмовлено, тому суд відмовляє й в задоволені позовних вимог щодо визнання недійсним договору купівлі продажу 41/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , оскільки в даному випадку позивач не є особою, який належить права вимоги за такою вимогою.

Разом із цим, суд знаходить підстави для задоволення позовних вимог про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю чоловіка, ОСОБА_1 , та жінки, ОСОБА_2 , без реєстрації шлюбу у період з 30 листопада 2011 року по кінець червня 2020 року, з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. При цьому, слід зауважити, що таке проживання не є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя (ч. 2ст.21 СК України).

Суд вважає, що при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року. Цим законом визначено, що домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

У судовому засіданні було допитано свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_6 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 . Зазначені свідки надали суду аналогічні за своїм змістом покази, з яких вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по кінець червня 2020 року мешкали разом за адресою: АДРЕСА_1 . З пояснень таких свідків та їх відповідей на запитання головуючого по справі і учасників справи, вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали як чоловік та дружина приблизно дев`ятнадцять років, і протягом такого сумісного проживання несли обов`язки членів сім`ї, зокрема разом займались домашнім господарством, позивачем здійснювалось облаштування та ремонт будинку по АДРЕСА_1 , такі особи мали спільний бюджет, та мали двох спільних доньок.

Також судом встановлено, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 внаслідок їх відносин народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в свідоцтвах про їх народження батьком записаний « ОСОБА_1 », а матір`ю « ОСОБА_2 ».

З огляду на вищенаведене у його сукупності, суд доходить висновку, що позивач та відповідач-1 вели спільне господарство, мали спільний бюджет та побут, піклувались один про одного, мали взаємні права та обов`язки, у зв`язку із чим на правовідносини, що виникли у таких сторін за період з 30 листопада 2011 року по кінець червня 2020 року можливо розповсюдити вказаний правовий інститут фактичних шлюбних відносин, без реєстрації шлюбу.

У зв`язку із наведеним, та зважаючи на те, що зазначені обставини не можуть бути встановлені у інший спосіб, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що позовна заява в частині встановлення факту постійного проживання однією сім`єю чоловіка, ОСОБА_1 , та жінки, ОСОБА_2 , без реєстрації шлюбу у період з 30 листопада 2011 року по кінець червня 2020 року, є обґрунтованою, обставини, викладені в ній, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, у зв`язку з чим вона в цій частині підлягає задоволенню.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідачів на користь позивача за позовну вимогу про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю чоловіка, ОСОБА_1 , та жінки, ОСОБА_2 , без реєстрації шлюбу у період з 30 листопада 2011 року по кінець червня 2020 року, необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 420 грн. 40 коп. по 210 грн. 20 коп. з кожного відповідача окремо.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 57, 60, 63, 70, 71, 74 Сімейного кодексу України, ст.ст.368, 372, Цивільного Кодексу України, ст.ст.4,5,81,82, 90,141, 258,259,263-265, 315 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_5 ), про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, розподіл спільного сумісного майна, визнання права власності на частину домоволодіння та визнання недійсним договору купівлі продажу частини домоволодіння задовольнити частково.

2. Встановити факт постійного проживання однією сім`єю чоловіка, ОСОБА_1 , та жінки, ОСОБА_2 , без реєстрації шлюбу у період з 30 листопада 2011 року по кінець червня 2020 року.

3. У задоволені решти позовних вимог щодо встановлення факту постійного проживання однією сім`єю чоловіка, ОСОБА_1 , та жінки, ОСОБА_2 , без реєстрації шлюбу у період з березня 2001 року до 29 листопада 2011 року, визначення спільною сумісною власністю чоловіка, ОСОБА_1 , та жінки, ОСОБА_2 , майна у вигляді 59/100 частини та 41/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , розподілу цього майна, визначення за ОСОБА_1 права власності на 59/200 частини та 41/200 частини домоволодіння АДРЕСА_1 та визнання недійсним договору купівлі продажу 41/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору за позовну вимогу про встановити факту постійного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у розмірі 210 (двісті десять) грн. 20 коп.

5. Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору за позовну вимогу про встановити факту постійного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у розмірі 210 (двісті десять) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан