Справа № 455/1595/22
Провадження № 2-о/455/50/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

01 грудня 2022 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Кушніра А.В.,

секретар судового засідання Борковська Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 заінтересована особа Старосамбірський відділ головного управління Державної міграційної служби у Львівській області про встановлення факту постійного проживання на території України,

В С Т А Н О В И В:

15.11.2022 представник ОСОБА_1 - адвокат Козак О. звернулася до Старосамбірського районного суду Львівської області із зазначеною заявою, в якій просить суд встановити особу ОСОБА_1 , факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України, в місті Коломия Івано-Франківської області, з народження і в тому числі станом на момент проголошення 24 серпня 1991 року незалежності України та набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року), перебування в громадянстві CPCP.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Коломия Івано-Франківської області в Україні. Його батьки ОСОБА_2 і мати ОСОБА_3 , померли орієнтовно в 1998 році, однак ще до їх смерті його виховувала бабця ОСОБА_4 . Проживав та навчався ОСОБА_1 у м.Коломия Івано- Франківської області, де закінчив 8 класів середньої школи та згодом був відрахований з 2 курсу СПТУ №17, офіційно він ніде не працював. 04 грудня 1991 року він отримав паспорт серії НОМЕР_1 .

Зазначає, що в період з 1996 по 1998 роки він перебував в місцях позбавлення волі за вчинення військового злочину. В подальшому, після звільнення, знову був засуджений Коломийським районним судом Івано-Франківської області за ч.3 ст.186 KK України. При цьому у ОСОБА_1 було вилучено його паспорт та після звільнення з місць позбавлення волі паспорт йому не видали, пояснили, що він був утилізований по закінченню терміну його дії. З метою отримання паспорта ОСОБА_1 звернувся до Державної міграційної Служби за місцем фактичного проживання - Старосамбірського району Львівської області. Однак після проведення перевірки йому було відмовлено у видачі паспорта, роз`яснено право звернення до суду для встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2022 року справу передано для розгляду судді Кушніру А.В.

Ухвалою судді від 21.11.2022 відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Козак О.В. не з`явилися, подали суду заяви в яких справу просили розглядати за їх відсутності, вимоги заяви підтримали та просили таку задовольнити.

Представник заінтересованої особи Старосамбірського відділу головного управління Державної міграційної служби у Львівській області в судове засідання не з`явився, від начальнка відділу Піхоцького І. надійшла заява в якій він просить справу розглядати за його відсутності, заперечень щодо винесення рішення не має.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Коломия Івано-Франківської області. Його батьки батько ОСОБА_2 і мати ОСОБА_3 . Вказані обставини підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 08.07.2022 (а.с.4,20).

Із доданих до заяви копії довідки №01-33/409 від 01.12.2022 Коломийського ліцею№9 Коломийської міської ради та №01-05/128 від 01.12.2022 Коломийського професійного ліцею сфери постуг встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 дійсно навчався з 1981 по 1989 роки в середній школі №9 м. Коломиї Івано-Франківської області ( а.с.28) та з 01.09.1989 року по 18.06.1991 року навчався у Коломийському СПТУ №17 ( а.с.27).

Згідно копії Форми №1 від 28.11.1991 року ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Коломия Івано-Франківської області. Його батьки батько ОСОБА_2 і мати ОСОБА_3 . 04 грудня 1991 року ОСОБА_1 отримав паспорт серії НОМЕР_1 ( а.с.24).

Згідно довідки №772 від 21.10.2022 виданої Старосолянським старостинським округом Самбірської міської ради ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 фактично проживає у АДРЕСА_1 , але не зареєстрований ( а.с.22).

Як вбачається із листа Старосамбірського районного відділу ГУ ДМС України у Львівській області №4637-549/4637.1-22 від 15.09.2022 (а.с.23), заявник ОСОБА_1 звернувся до Старосамбірського районного відділу ГУ ДМС України у Львівській області із заявою про отримання паспорта громадянина України. Однак, зазначеним листом йому роз`яснено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до п.1 чи п.2 ст.3 Закону України «Про громадянство України» особа, яка станом на 24.08.1991р. постійно проживала на території України або проживала на території України станом на 13.11.1991, і перебувала в громадянстві колишнього СРСР, підтверджує факт її постійного проживання або проживання на території України на зазначену дату судовим рішенням, а тому йому необхідно звернутися до суду для отримання відповідного рішення.

У зв`язку із цим, адвокат Козак О. в інтересах ОСОБА_1 15.11.2022 звернулася до суду із даною заявою про встановлення факту постійного проживання на території України.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.2 п.5 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У ч.1 ст.315 ЦПК України передбачено перелік фактів, які встановлюються судом в порядку окремого провадження. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно зі статтею 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого, обов`язково повинно бути зазначено мету встановлення такого факту та причина неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, а також докази, що підтверджують факт.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст.256ЦПК України (після внесення змін Законом України № 2147-VIIIвід 03.10.2017року ч.2 ст.315 ЦПК України) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону.

Згідно з п. 1 - п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України.

Особи, зазначені у п. 1 ч. 1 цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у п. 2, - з 13 листопада 1991 року, а у п. 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» від 08.10.1991 № 1636-ХІІ - 13.11.1991.

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 293 ЦПК України та ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24.08.1991; постійного проживання на території України станом на 13.11.1991.

27 березня 2001 року (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006) Указом Президента України № 215 затверджено «Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», який відповідно до Закону України «Про громадянство України» (далі - Закон) визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Відповідно до Розділу 1 п.1 Порядку для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.

Відповідно до розділу 2 п. 7 підп. а Порядку встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до розділу 2 п.8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до розділу 2 п.9 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно розділу 2 п.44 Порядку у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, виходячи з норм чинного законодавства, юридичне значення має саме факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України 24.08.1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13.11.1991 року.

Оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України, суд дійшов висновку, що вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України».

На переконання суду, вищевказані зібрані по справі докази підтверджують те, що станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року ОСОБА_1 постійно проживав на території України. При цьому відомостей про те, що заявник залишав територію України чи є громадянином іншої держави матеріали справи не містять.

Таким чином, на підставі повного об`єктивного і неупередженого розгляду і оцінки усіх наявних у справі доказів, якими підтверджено факт проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991року, враховуючи те, що встановлення цього факту дає заявнику можливість реалізувати своє право для отримання паспорта громадянина України, а чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту ніж як у судовому, суд приходить до висновку, що вимоги заяви в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимог заяви в частині про встановлення факту проживання заявника на території України з часу народження та перебування у громадянстві СРСР, то суд вважає необхідним в цій частині вимог відмовити, оскільки, як зазначалось вище, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13.11.1991).

Таким чином, для встановлення факту належності до громадянства України та оформлення паспорта громадянина України і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути лише заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24.08.1991; постійного проживання на території України станом на 13.11.1991.

Отже, суд дійшов висновку, що факт постійного проживання в Україні з народження, за встановленням якого звернувся до суду заявник, не має юридичного значення, оскільки не несе за собою право на оформлення/видачу паспорта громадянина України.

Щодо вимог про встановлення особи заявника судом відзначається таке.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», у разі неможливості встановити особу розпорядником реєстру особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України.

Крім того, відповідно до пп. 6 п. 35 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» від 25.03.2015 № 302, - заявник для оформлення паспорта подає, зокрема, рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи).

Відповідно до ст. 16 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права кожна людина, де б вона не перебувала, має право на визнання її правосуб`єктності.

Крім того, суд звертає увагу на посилання у листі Старосамбірського відділу ГУ ДМС України у Львівській області (а.с.6) щодо необхідності надання заявником ОСОБА_1 також рішення суду про встановлення особи.

За встановлених судом обставин справи, на підставі даних, що містяться у матеріалах справи, судом встановлено особу заявника - ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Коломия Івано-Франківської області, а тому вимоги заяви в цій частині слід задовольнити.

При цьому, суд вважає за необхідне керуючись положеннями ч. 2 ст. 5 ЦПК України визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону та буде ефективним способом захисту невизнаного права заявника.

Оскільки метою встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991року є отримання заявником паспорта громадянина України, суд приходить до висновку про відсутність спору про право та наявність підстав для розгляду заяви в порядку окремого провадження.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 05 листопада 2020року в справі №521/21665/18, від 05 квітня 2021року у справі №523/14707/19, від 24 лютого 2021 року у справі №522/20494/18.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 264, 265, 268, 293, 294, 315, 316, 319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 заінтересована особа Старосамбірський відділ головного управління Державної міграційної служби у Львівській області про встановлення факту постійного проживання на території України, - задовольнити частково.

Встановити особу ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Коломия Івано-Франківської області.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на території України станом на 24 серпня 1991року та станом на 13 листопада 1991року.

В задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 );

Заінтересована особа: Старосамбірський відділ головного управління Державної міграційної служби у Львівській області ( місцезнаходження: м. Старий Самбір, вул. Коцюбинського, 6, Самбірського району Львівської області).

Суддя А.В. Кушнір