ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7328/22 Справа № 428/167/22 Суддя у 1-й інстанції - Шубочкіна Т.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м.Кривий Ріг

Справа № 428/167/22

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідачі ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Фастовець Віталій Миколайович, на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 січня 2022 року, яка постановлена суддею Шубочкіною Т.В. у місті Сєвєродонецьку Луганської області та повне судове рішення складено 14 січня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 про зобов`язання до вчинення певних дій та просила суд: зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 передати ОСОБА_1 , як член сім`ї померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 майора ОСОБА_3 , нараховане, але не виплачене за життя грошове забезпечення та інші належні до виплати суми, як такі, що входять до складу спадщини, яка відкрилася після смерті останнього.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 січня 2022 року цивільну справу № 428/167/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 про зобов`язання до вчинення певних дій передано на розгляд до Луганського окружного адміністративного суду, який розташований за адресою: 93402, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, проспект Космонавтів, будинок 18.

Передачу зазначеної цивільної справи постановлено здійснити в порядку, встановленому частиною 3 статті 31 ЦПК України.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Фастовець В.М., просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неврахування того, що між сторонами відсутній публічно-правовий спір, адже предметом спору є право позивачки на отримання сум, які залишилися невиплаченими на час смерті члена сім`ї військовослужбовця ОСОБА_3 , у порядку ст. 1227 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена в п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Передаючи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 про зобов`язання до вчинення певних дій на розгляд до Луганського окружного адміністративного суду, суд першої інстанції керувався п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, якою передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду, та виходив з того, що справа за вищевказаним позовом відноситься до предметної юрисдикції адміністративного суду на підставі ст. 19 КАС України.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

У справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року Європейський суд з прав людини зазначив, що кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Статтею 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до принципу спеціалізації Законом визначено види і повноваження місцевих судів: загальні суди, які розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом; господарські суди, які розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції; адміністративні суди, які розглядають справи адміністративної юрисдикції (адміністративні справи).

Юрисдикція місцевих судів щодо окремих категорій справ, а також порядок їх розгляду визначаються законом (частина п`ята статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Отже судова юрисдикція - це компетенція судів здійснювати правосуддя в формі визначеного законом виду судочинства і щодо визначеного кола правовідносин.

У порядку цивільного судочинства районними, районними у містах, міськими та міськрайонними судами розглядаються справи про захист порушених, невизнанних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (стаття 19 ЦПК України).

Територіальна юрисдикція (підсудність) визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 26-32 ЦПК України).

Тобто, у ЦПК України розмежовано поняття підсудності та юрисдикції, а саме: цивільна юрисдикція або юрисдикція загальних судів визначає загальну компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ та коло справ, які суди мають право розглядати і вирішувати в порядку цивільного судочинства, тоді як правила територіальної юрисдикції (підсудності) розмежовують підсудність справ судам одного виду юрисдикції - цивільної - за територіальною ознакою.

За таких обставин, помилковим є ототожнення понять «підсудність» з «юрисдикцією» (підвідомчістю).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 804/3516/18 та Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 495/6724/17.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Тобто, даною правовою нормою визначено обов`язок суду передати цивільну справу на розгляд іншому суду, в межах одного виду юрисдикції - цивільної - за територіальною ознакою.

Дії ж суду, у випадку, якщо суд дійде висновку, що спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, тобто відноситься до іншої судової юрисдикції, врегульовано п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, якою визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судом першої інстанції вищенаведене не враховано, ототожнено поняття предметної (підвідомчисть) та територіальної (підсудність) юрисдикції, що призвело до постановлення помилкової ухвали суду.

Згідно з п. 4 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Отже, з встановлених судом апеляційної інстанції обставин слідує, що судом першої інстанції було оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на невмотивованість оскаржуваної ухвали та відсутність у ній посилання на обставини, на підставі яких суд дійшов висновку, що даний спір підлягає розгляду саме за правилами адміністративного судочнства, адже в ухвалі не визначено предмет та підстави позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 про зобов`язання до вчинення певних дій, що підлягає усуненню при вирішенні питання про відкриття провадження у даній справі відповідно до вимог ЦПК України.

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 06.03.2022 року № 1/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ на Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у зв`язку з чим цивільна спрва підлягає направленню саме до цього суду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п. 9 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Фастовець Віталій Миколайович, - задовольнити частково.

Ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 січня 2022 року скасувати та направити цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 про зобов`язання до вчинення певних дій до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 30 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: