РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 листопада 2022 року м.Харків
Київський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого судді - Лисиченко С.М.,
за участю секретаря судового засідання- Медведєвої Я.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору підряду та стягнення пені,
З огляду на зазначене,позивач вважає, що відповідач повинен сплати йому, відповідно до частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживача» пеню у розмірі 3 % вартості роботи за кожен день прос рочки станом на 22.11.2021, а також повернути попередню оплату вартості послуг з виготовлення виробів за Договором.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 13.12.2021 прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, призначене підготовче засідання.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 14.07.2022 підготовче провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою закрито, справу призначено до розгляду по суті.
18.08.2022 представником позивача- адвокатом Золіньковою В.О. подано заяву про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача: грошові кошти в розмірі 16 980грн. 00 коп., сплачені у якості попередньої оплати за Договором №1 від 23.04.2021 про надання послуг; пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за Договором №1 від 23.04.2021 про надання послуг у розмірі 362 034,00 грн. станом на 17.08.2022.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 28.11.2022 відмовлено представнику позивача адвокату Золінсьеовій В.О. у прийнятті заяви про збільшення розміру позовних вимог по даній цивільній справі, заяву повернуто позивачу.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час, день та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та прохає задовольнити. У разі неявки в судове засідання відповідача, він не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся у встановленому законом порядку, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна поштова кореспонденція, яка була повернута оператором поштового зв`язку у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Заяв про відкладення судового засідання, розгляду справи за його відсутністю до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано.
Відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день поставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу за його відсутності та згідно частини 4 статті 223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
Відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
23.04.2021 між ОСОБА_1 (замовником) та ФОП ОСОБА_2 (виконавцем) укладено договір про надання послуг №1 (далі- Договір), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику послуги визначені у п.2.1 даного договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги в порядку та на умовах, визначених цим договором. Строк дії Договору до 31.12.2021.
Виконавець надає замовнику наступні послуги: по виготовленню згідно креслень та комп`ютерних 3D моделей замовника деталей та запчастин, та інших промислових послуг, далі за текстом Договору послуги (п.1.2.Договору).
Відповідно до п.1.3 Договору строк виконання послуг визначається сторонами за домовленістю (календарний план виконання робіт) та фіксується в специфікаціях до даного договору, які є невід`ємною його частиною. Виконавець має право надати послуги достроково.
Вартість послуг визначається сторонами за домовленістю та фіксується в специфікаціях до договору: калькуляція вартості по кожному виду; календарний план виконання робіт виконавцем ( п.2.1 Договору).
Згідно з п.2.2. Договору послуги вважаються наданими після підписання акту прийому-здачі послуг сторонами.
Оплата проводиться виключно у грошовій формі (готівка/безготівкова) на вибір замовника. Замовник протягом 3 днів з дати підписання даного договору зобов`язується здійснити передоплату у розмірі 50 % від вартості послуг з виготовлення виробів, що визначена в специфікації до даного договору та сплатити остаточну суму протягом 3 робочих днів з моменту підписання акту прийому-здачі послуг, але у будь-якому разі, відвантаження після повного розрахунку (п. 2.3,2.4 Договору).
Відповідно п.2.5 Договору в разі виготовлення спеціального технологічного оснащення під конкретне замовлення, замовник протягом трьох днів з дати підписання даного договору здійснити попередню оплату в розмірі 100% вартості.
Відповідно до п.4.1 Договору у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність визначену цим договором та чинним законодавством. Порушення зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язань.
За недотримання строків виконання робіт та оплати зазначених в п.2.4 договору замовник та виконавець сплачують пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення за кожен день прострочення ( п.4.5 Договору).
ОСОБА_1 на виконання умов Договору здійснив 23.04.2021 передоплату виконаних робіт в розмірі 19 980, 00 грн.
Зазначений факт підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №б/н від 23.04.2021.
Як було встановлено судом, оскільки не спростовано відповідачем, 23.04.2021 позивач передав відповідачу необхідну технічну документацію для виконання замовлених робіт за Договором.
Згідно акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 3 від 29.04.2021 до Договору №1 від 23.04.2021, виконавцем виконані, а замовником прийняті робити з виготовлення спинки у кількості 10 штук, вартістю 6000,00 грн.
Крім того, згідно даних, які містяться у квитанції до прибуткового ордеру №б/н від 29.04.2021, ОСОБА_1 на виконання умов Договору додатково сплатив ФОП ОСОБА_2 3000,00 грн.
Частиною першою статті 15 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з пунктом першим частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із частиною першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з договору підряду.
Відповідно до частин першої, другої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Положеннями статті 849 ЦК України передбачено, що у випадку якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.
Відповідно до частини першої статті 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Отже, договір підряду (побутового підряду) є складним зобов`язанням, оскільки включає як права, так і обов`язки кожної із його сторін (обов`язок підрядника виконати певну роботу і право вимагати її оплати, обов`язок замовника оплатити виконану роботу і право вимагати виконання обов`язку підрядником).
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Аналіз положень частини п`ятої статті 653 ЦК України свідчить, що тільки при розірванні договору у зв`язку з істотним його порушенням однією зі сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих розірванням договору.
Судом встановлено, оскільки не спростовано відповідачем, станом на день розгляду даної справи зобов`язання за Договором в частині виготовлення виробів: оснащення крила у кількості 1 штуки; виробу крила у кількості 6 штук; оснащення ковша у кількості 1 штуки; виробу ковша у кількості 12 штук, не виконані.
Зазначене дає суду підстави вважати про істотне порушення відповідачем умов Договору.
Відповідно до частини 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
За змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.
Як вище зазначалося, 23.04.2021 між ОСОБА_1 (замовником) та ФОП ОСОБА_2 (виконавцем) укладено договір про надання послуг №1 (далі- Договір), строком до 31.12.2021.
А отже, на час звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом строк дії Договору не закінчився, разом з цим закінчився на час прийняття судом даного рішення у справі.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовної вимоги в части розірвання спірного Договору.
Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, що прямо передбачено частиною 4 статті 631 ЦК України. Проте поняття «строк дії договору» та «строк виконання зобов`язання» не є тотожними.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтями 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі статтею 599 ЦК України, такою умовою є виконання, проведене належним чином. При цьому слід розрізняти припинення безпосередньо дії договору та припинення зобов`язань, визначених ним.
Навіть після припинення дії договору, невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони-боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання.
Ураховуючи те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором виконав не в повному обсязі, лише в частині виконання робіт з виготовлення спинки в кількості 10 штук, загальна вартість робіт складає 6000,00 грн., інші зобов`язання в обумовлений сторонами Договору строк до 31.12.2021 не виконав та не повернув грошові кошти,сплачені позивачем у якості попередньої оплати в розмірі 16 900,00 грн., суд, керуючись частиною 1 статті 13 ЦПК України, приходить до висновку про задоволення вимог, в межах їх заявлення ОСОБА_1 , в частині стягнення з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 13 975 грн. 00 коп., сплачені у якості попередньої оплати вартості послуг з виготовлення виробів за Договором.
Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі, визначеному частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає за необхідне зазначити.
Як вище зазначалося, у п.4.5 Договору сторонами погоджено, що у разі порушення строків виконання робіт та оплати, зазначених в п.2.4 договору замовник та виконавець сплачують пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення за кожен день прострочення.
Згідно з частиною другою статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.
Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.
Частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Суд встановлено, оскільки не заперечується позивачем, що положення п. 4.5 Договору, де сторонами погоджено розмір пені у подвійній обліковій ставці НБУ, що діяла на момент прострочення за кожен день прострочення виконання зобов`язань, у разі порушення строків виконання робіт, не суперечить закону, не порушує принцип добросовісності та не призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін.
З огляду на зазначене, те, що доказів визнання п.4.5 Договору недійсним суду не надано, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за вказаний період у розмірі, передбаченому пунктом 4.5 Договору, а саме 2104,94 грн., а саме:
-564 грн. 82 коп. пені за порушення строків виконання робіт з виготовлення 1 штуки оснащення ковша та 1 штуки оснащення крила за період з 13.05.2021 по 22.11.2021, загальна вартість робіт складає 7020,00 грн.
Вказаний вище розмір пені суд розраховував за формулою: [Пеня] = [Сума боргу] ? [Розрахункова ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році]
Де:[Сума боргу] сума простроченого боргу;[Розрахункова ставка (%)] розрахункова ставка пені в процентах річних;[Кількість днів] кількість днів прострочення зобов`язання
[Кількість днів у році] кількість днів у календарному році.
Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2 статті 77 ЦПК України.
Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову-на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що факт понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, зокрема на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).
За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення представництва є договір.
Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України)
Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").
За змістом частини третьої статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що надання адвокатом правничої допомоги в порядку представництва у суді здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, положення щодо якого містяться, зокрема у Главі 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору. Згідно з положеннями цієї статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки:
(1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");
(2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;
(3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;
(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;
(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";
(6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару;
Отже, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Зазначений висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду викладений у постановах від 06 березня 2019 року у справі N 922/1163/18, від 07 вересня 2020 року у справі N 910/4201/19, від 19 листопада 2021 року у справі N 910/4317/21.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. позивач надав суду: Витяг договору про надання правової (професійної правничої) допомоги б/н від 18.01.2022; додаткову угоду від 17.08.2022 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 18.01.2022; додаток до положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (пункт 25 розділу ІІІ) типова форма №КО-1.
З огляду на зазначене, те, що відповідачем не заявлялося клопотання про зменшення розміру судових витрат, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у пропорційному розмірі задоволенню позовних вимог, а саме 860 грн. 00 коп. (10 000,00 х8.6:100).
На підставі викладеного, керуючись ст.12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 268, 272, 273-276, 280-284 ЦПК України, ,суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору підряду та стягнення пені- задовольнити частково .
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2104 (дві тисячі сто чотири )грн. 94 коп. пені за порушення строків надання послуг з виготовлення виробів за Договором №1 на надання послуг від 23.04.2021.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 860 (вісімсот шістдесят грн.).
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 976 (дев`ятсот сімдесят шість) грн. 10 коп.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення відповідно до вимог статей 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості щодо учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;
відповідач: фізична особа підприємець ОСОБА_2 , код за ДРФО: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .
Суддя С.М. Лисиченко