Дата документу 29.11.2022Справа № 643/7949/21
Провадження № 2/554/2792/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2022 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.

за участю секретаря Проскурня Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» про захист прав споживача, скасування виконавчого напису нотаріуса; треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександр Валентинович,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у травні 2021 року звернулася до Московського районного суду м.Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» про захист прав споживача, скасування виконавчого напису нотаріуса, в якому просила визнати недійсним підпункт 1.5.2. кредитного договору №2381193 від 12.05.2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» - в частині права Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» нараховувати проценти у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених п.1.4 договору, сукупною вартістю (разом зі штрафами за п.7.4 договору) понад 50% тіла кредиту, оскільки таке положення суперечить положенням ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» та ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки дає можливість позикодавцеві стягнути з неї суму штрафних санкцій понад половину суми одержаного нею кредиту; скасувати виконавчий напис приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Яни Вікторівни №4330, вчинений 03.03.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 33600 гривень.

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що вона 12.05.2020 року в якості позичальника уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» договір позики №2381193. В квітні 2021 року ОСОБА_1 дізналася, що відносно неї відкрито виконавче провадження ВП №65206226 приватним виконавцем ВОХО Ярмоленко О.В. про стягнення з неї на користь ТОВ «Авентус Україна» 33600 гривень на підставі виконавчого напису №4330 приватного нотаріуса Головкіної Я.В. від 03.03.2021 року.

З даним виконавчим написом позивач не згодна, оскільки розрахунок боргу є незаконним у зв`язку з невідповідністю частини кредитного договору Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування».

Так, сукупна сума неустойки (штрафу, пені), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Таким чином, окремі умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища позивача та підставою для визнання цих умов нікчемними.

Позивачем було отримано 10000 гривень і половина цієї суми складає 5000 гривень. Таким чином, в якості цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне повернення кредиту позичальник не має права стягувати з неї суму понад 5000 гривень. Тому, п.п.1.5.2. договору, який фактично встановлює розмір неустойки за невиконання договору (хоча він і називає її «процентами») , не відповідає положенням ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» та ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки дає можливість позикодавцеві стягнути з неї суму понад половини суми, одержаного нею кредиту.

За вказаними нормами права, що захищають права споживачів, розмір її боргу в даному випадку не може перевищувати 15000 гривень (1000 грн. сукупної вартості кредиту додати 5000 грн. неустойки). А тому, заборгованість у 33600 гривень, щодо якої вчинено виконавчий напис, є не тільки спірною, а явно не відповідає нормам Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 07.05.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи вирішено проводити в загальному позовному провадженні.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 07.05.2021 року за заявою позивача забезпечено позов, шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні.

Представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» подано до суду відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Зазначив, що проценти відповідно до умов кредитного договору з урахуванням вимог законодавства України, нараховуються як плата за користування кредитними коштами, а не як міра відповідальності позичальника. Крім того, при укладенні кредитного договору сторони визначили, що проценти є платою за користування кредитними коштами, а не мірою відповідальності споживача за невиконання умов кредитного договору. Відповідно до п.1.2. Договору позивач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. У зв`язку з неодноразовим продовженням позивачем строку користування кредитом, застосування зниженої процентної ставки було відмінено та нарахування процентів здійснювалось за стандартною процентною ставкою. Відповідно до п.5.4.Договору позивач, зокрема, зобов`язаний у встановлений Договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі, передбачені Договором. Отже, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», відповідача не можна позбавити права на отримання належних йому процентів за користування кредитом, нарахованих на підставі положень кредитного договору. Умова договору в п.7.4 Договору не встановлює вимогу щодо непропорційно великої суми компенсації (понад 50% від суми отриманого кредиту, як це передбачено Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про захист прав споживачів») у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Її наслідком не є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Крім того, клієнту було доведено інформацію про наявну заборгованість по кредитному договору та повідомлено, що у разі не виконання письмової вимоги про усунення порушень, Товариством буде розпочато дії щодо примусового стягнення заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Товариством нараховано проценти за користування кредитними коштами виключно до умов Договору, надано нотаріусу виписку з особового рахунку за кредитним договором №2381193 позивачки із зазначенням суми заборгованості з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, що підлягає стягненню у примусовому порядку та є безспірною. Отже, твердження позивача про те, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм законодавства не відповідає дійсності, є необґрунтованим та безпідставним (а.с.82-87).

Позивач надала до суду відповідь на відзив, в якій просила позов задовольнити. Зазначила, що сума заборгованості є спірною і за нею неможливо було вчиняти виконавчий напис (а.с.116-117).

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 08.02.2022 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті.

Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Московського районного суду м.Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Чуванову А.М.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 27.06.2022 року прийнято до провадження позовну заяву та вирішено розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судові засідання, призначені 21.07.2022 року, 24.08.2022 року, 26.09.2022 року, 03.11.2022 року, 29.11. 2022 року, жодного разу не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Згідно ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача, відповідно до ст.223 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних і доказів.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» в судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи відповідач повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив, відповідач надав до суду відзив, в якому просив про розгляд справи у відсутність свого представника.

Треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександр Валентинович до суду не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В. просила в наданій заяві прийняти рішення на розсуд суду.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, третіх осіб, відповідно до ст.ст.211 223 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних і доказів.

В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При цьому способи захисту цивільного права та інтересів, зазначені в ст. 16 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.05.2020 року ОСОБА_1 уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» договір №2381193 про надання споживчого кредиту (а.с.13-18).

Відповідно до умов договору, укладення договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якого забезпечується споживачу через Веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет в порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства (п.1.1 Договору).

На умовах, встановлених Договором, Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту складає 10000 гривень. Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору.

Стандартна процентна ставка становить 1,90 %, застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору, якщо споживач не виконав умови зазначені в п.п.1.5.1 Договору для застосування зниженої процентної ставки; та у межах нового строку , якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п.4.1-4.6 цього договору; та у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення , що застосовується відповідно до абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України.

Відповідно до п. 1.5.1. Договору, знижена процентна ставка 1,33% в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту зазначеного в п.1.4 цього договору , якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку.

Відповідно до п. 1.7. (1.7.1, 1.7.2) орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою 695,40 % річних; за зниженою ставкою 486,78 % річних.

Згідно п. 1.8 (1.8.1, 1.8.2) орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою: 15700 грн.; за зниженою ставкою 13990 грн.

Відповідно до п.7.4 договору, у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф.

У наданому суду примірнику кредитного договору наявний підпис директора ТОВ «Авентус Україна». У реквізитах споживача ОСОБА_1 , зазначено, що договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором А488337, 12.05.2020 року 12:38:20 (а.с.18).

Даючи оцінку аргументам позивача, суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом частини першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За положеннями статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Із дослідженого судом кредитного договору №2381193 від 12.05.2020 року встановлено, що оспорюваний договір укладено в електронній формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Частиною першою ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Положеннями ч.1, ч.2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг`електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З урахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону.

Відповідно до п. 9.8. Договору, вбачається, що підписуючи цей договір, споживач підтверджує, що: перед укладанням цього Договору, йому була в чіткій та розумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту (а.с. 35-36) відповідно до ст.. 9 ЗУ «Про споживче кредитування»; б) вказана в ч. 1, 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті; він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», що розміщена на Веб-сайті та затверджені наказом № 53-ОД від 16.01.2020, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідност.640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст. 642 ЦК України).

Положеннями ст.12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.100), ТОВ «Авентус Україна» є фінансовою установою, яка здійснює діяльність - інші види кредитування.

Договір між сторонами було укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, позивач через Особистий кабінет на Веб-сайті відповідача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту шляхом натискання кнопки «погоджуюсь», після чого ТОВ «Авентус Україна» було надіслано позивачеві за допомогою засобів зв`язку на телефонний номер позивача одноразовий ідентифікатор у вигляді СМС-коду, який позивачем і було використано для підтвердження підписання кредитного договору.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на Веб-сайт товариства за допомогою Логіна Особистого кабінету і Пароля Особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Відтак, укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача.

Суд вважає, що позивач розуміла, що підписує та укладає кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи його одноразовим ідентифікатором.

Позивач не заперечувала отримання кредитних коштів на картковий рахунок.

Позивач у позовній заяві посилається на те, що , п.п.1.5.2. договору, який фактично встановлює розмір неустойки за невиконання договору (хоча він і називає її «процентами») , не відповідає подовженням ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» та ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки дає можливість позикодавцеві стягнути з неї суму понад половини суми, одержаного нею кредиту.

Проте, проценти відповідно до умов кредитного договору та з урахуванням вимог законодавства України, нараховуються, як плата за користування кредитом, а не як міра відповідальності позичальника, тому у товариства відсутні правові підстави для звільнення позивача від сплати таких процентів, оскільки Закон України «Про споживче кредитування», звільняє позивача саме від відповідальності, а зазначені проценти були визначені сторонами як плату за користування кредитом, а не санкцією за порушене зобов`язання.

Отже, матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що 12.05.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №2381193 в електронній формі, умови якого позивачем були прийняті, що підтверджується випискою з особового рахунку за кредитним договором (а.с.99).

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доводи позивача про те, що при його укладенні не було дотримано вимог ч. 1 ст.203 ЦК України, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Натомість, судом було встановлено, що позивач, укладаючи спірний договір, діяла добровільно, розуміла його зміст, тобто природу вчиненого правочину; була ознайомлена з наслідками вчинених дій, її волевиявлення було вільним та відповідало внутрішній волі.

Будь-яких невідповідностей вимогам цивільного законодавства положення оспорюваного правочину не містять. Умови договору були визначені його сторонами, які реалізовували свої повноваження, регламентовані ст.627 ЦК України, щодо свободи Договору.

За приписами частин першої, другої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Пунктом 7 частини третьої 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції.

Враховуючи те, що судом не було встановлено будь-яких порушень під час укладення кредитного договору, суд вважає позовні вимоги щодо визнання нечесною підприємницькою практикою дій ТОВ «Авентус Україна» необґрунтованими.

Виходячи з вище викладеного, а також враховуючи те, що укладений між сторонами кредитний договір № 2381193 від 12.05.2020 року не суперечить нормам цивільного законодавства, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину, та спрямований на реальне настання правових наслідків, суд вважає, що відсутні передбачені ст.ст.203, 215 ЦК України підстави для визнання недійсним підпункту 1.5.2. кредитного договору №2381193 від 12.05.2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» - в частині права Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» нараховувати проценти у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених п.1.4 договору, сукупною вартістю (разом зі штрафами за п.7.4 договору), а тому приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 в цій частині необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Що стосується позовник вимог про скасування виконавчого напису нотаріуса, суд зазначає наступне.

12.05.2020 року ОСОБА_1 уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» договір №2381193 про надання споживчого кредиту.

03.03.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. вчинений виконавчий напис №4330, про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 33600 гривень (а.с.126).

19.04.2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В. відкрито виконавче провадження №5206226 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. №4330 від 03.03.2021 року (а.с.20-21).

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач зокрема, посилалася на те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису від 03.03.2021 року не переконався належним чином у безспірному розмірі суми, що підлягає стягненню за написом з позивача на користь банку, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст.87,88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який набрав чинності 07 березня 2012 року.

Так, відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом ст. 88 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи: підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Як зазначає позивач, нотаріус при вчиненні виконавчого напису від 03.03.2021 року не отримував від відповідача та позивача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення; матеріали виконавчого напису не містять копії графіку платежів, розрахунку загальної сукупної вартості Кредиту.

Суд вважає, що відповідач не спростував зазначені позивачем обставини.

Крім того, в п.2.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Отже, суд має встановити, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-158цс15 від 20 травня 2015 року.

Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що банком було направлено позивачу лист з вимогою про усунення порушення стосовно зобов`язання із зазначенням у листі вимоги стислого змісту порушених зобов`язань, також відсутні будь-які відомості на підтвердження того, що вказаний лист з вимогою про усунення порушень за кредитним договором ОСОБА_1 отримувала, у зв`язку з чим остання була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги банку, або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення.

Таким чином, ОСОБА_1 не отримувала вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання останньою нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку та від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними.

Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом.

Таким чином, станом на 03.03.2020 року у приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. були відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису щодо стягнення з позивача на користьТовариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» заборгованості, що виникла за кредитним договором від 12.05.2020 року.

Враховуючи вищевикладене, та приймаючи до уваги ту обставину, що відповідачем не подано до суду жодних доказів щодо спростування доводів позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №4330, вчиненого 03.03.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» грошових коштів в сумі 33600 гривень.

Суд не вбачає підстав для скасування виконавчого напису нотаріуса, а тому в даному випадку вважає ефективним способом захисту прав позивача визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Тому, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що позивачем заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру, при подачі позову нею сплачено 908 гривень, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 908 гривень. Також, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 992,40 гривень судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,223,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.3,15,16,203 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який набрав чинності 07 березня 2012 року, Законом «Про захист прав споживачів», суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» про захист прав споживача, скасування виконавчого напису нотаріуса; треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександр Валентинович,- задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №4330, вчинений 03.03.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» за кредитним договором від 12.05.2020 року №2381193 року, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» в сумі 33600 гривень.

В задоволенні решти вимог позивачу відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», місцезнаходження: 03062, м.Київ, просп.Перемоги, 90-А, , на користьОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 908 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», місцезнаходження: 03062, м.Київ, просп.Перемоги, 90-А, , на користьдержави судовий збір в сумі 992,40 гривень.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», місцезнаходження: 03062, м.Київ, просп.Перемоги, 90-А, ;

третя особа: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, місцезнаходження: 61001, м.Харків, пров.Поштовий,5;

третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександр Валентинович, місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Суддя: А.М.Чуванова