КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 362/4298/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1037/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Басараб Наталії Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2021 року у складі судді Марчука О.Л.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання недійсним і скасування рішення сільської ради, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась у суд із позовом у якому просила відновити стан земельної ділянки, шляхом визнання недійсним рішення виконавчого комітету Іванковичівської сільської ради.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 згідно державного акту на право приватної власності на землю від 03 лютого 1999 року виготовлено на підставі рішення Іванковичівської сільської ради від 08 вересня 1998 року належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,185 га по АДРЕСА_1 , на якій було зведено житловий будинок, який у 2018 році позивачка вирішила ввести в експлуатацію та здійснити державну реєстрацію права власності на будинок.

Вказано, що оскільки в 1999 році кадастрові номери земельним ділянкам не присвоювались, то 15 січня 2018 року в Державному земельному кадастрі було зареєстровано технічну документацію із землеустрою щодо присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці :01:009:1366 із встановленням (відновленням) меж земельної ділянки в натурі на місцевості.

02.03.2018 рішенням №39964758 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень було відмовлено в державній реєстрації права власності на земельну ділянку, оскільки згідно отриманих відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрованодомоволодіння за іншою особою.

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що право власності на домоволодіння за адресою земельної ділянки, яка належить на праві власності ОСОБА_1 з 1999 року зареєстровано за ОСОБА_2 .

На земельній ділянці ОСОБА_1 також знаходиться збудований житловий будинок, контур якого нанесено на кадастровий план земельної ділянки.

На адвокатські запити було отримано відповіді з яких з`ясувалось, що рішенням №47 від 11 вересня 2004 року виконавчого комітету Іванковичівської сільської ради розглядалось питання «Про прийняття в експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_1 », однак прийняте рішення було про «Визнання права власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 »

Таким чином, прийнятим 11 вересня 2004 року рішенням №47 виконавчого комітету Іванковичівської сільської ради було порушено право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим остання не має можливості здійснити державну реєстрацію свого права власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:009:1366, загальною площею 0,185 га, яка належить їй на праві приватної власності згідно з Державним актом про право власності на землю від 03 лютого 1999 року та здійснити введення в експлуатацію та реєстрацію права власності на збудований житловий будинок на цій земельній ділянці.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Басараб Н.В. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд встановив, що ОСОБА_1 належить земельна ділянка по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 належить земельна ділянка по АДРЕСА_1 , тобто встановивши порушення прав позивача районний суд не вирішив спір по суті, чим порушив норми права, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції є незаконним, й таким, що не відповідає чинному законодавству.

Вказано, що рішень про затвердження переліку вулиць в селі Іванковичі Васильківського району Київської області немає, що не дає можливості відповідачу відновити стан земельної ділянки ОСОБА_1 , який існував до порушення в позасудовому порядку. А рішення № 47 від 11.09.2004 Іванковичівського виконавчого комітету сільської ради порушує право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , та право зареєструвати збудований на цій земельній ділянці і введений в експлуатацію житловий будинок, оскільки на її земельній ділянці зареєстровано житловий будинок ОСОБА_2 .

Крім того, суд першої інстанції так і не обґрунтував, яким чином узгоджується з нормами законодавства те, що на земельній ділянці ОСОБА_1 зареєстровано житловий будинок ОСОБА_2 , а дана обставина підтверджується офіційними даними з Державного реєстру прав власності і не спростована ані відповідачем, ані третьою особою.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У судове засідання 14.06.2022 представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся із заявою про розгляд справи без участі їх представника (т. 2 а. с. 46,51 т.2).

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В апеляційному суді представник позивача просила апеляційну скаргу задовольнити, представник третьої особи просив залишити без задоволення апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам закону повністю не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи, що відповідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-КВ № 6 від 08 лютого 1999 року позивачці на праві приватної власності належить земельна ділянка для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,185 га, кадастровий номер :01:009:1366 за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру від 23.01.2018 (а. с. 10 - 11, 12 - 16 т.1).

Рішенням державного реєстратора № 39964758 від 02.03.2018 позивачці відмовлено в державній реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,185 га, кадастровий номер :01:009:1366 за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки за вказаною адресою зареєстровано домоволодіння за іншою особою (а. с. 17 т.1).

Рішенням виконавчого комітету Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області № 47 від 11 вересня 2004 року "Про прийняття в експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_1 , також визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (а. с. 21).

При цьому, право власності ОСОБА_2 на домоволодіння АДРЕСА_1 також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.03.2018 (а. с. 22 - 23).

Разом з цим, із наданих третьою особою копій письмових доказів, а саме: Державного акта на право приватної власності на землю від 09 грудня 1999 року на ім`я ОСОБА_3 ; договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.03.2003 року, укладеного між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 ; Державного акта на право приватної власності на землю від 28 жовтня 2003 року на ім`я ОСОБА_2 ; витягу з Державного земельного кадастру від 25.10.2018. Тобто встановлено, що ОСОБА_2 у встановленому законом порядку набула право власності на земельну ділянку площею 0,1880 га, кадастровий номер :01:009:1388 за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 61, 62 - 63, 64 - 65, 68 - 72 т.1).

Одночасно, ОСОБА_2 було видано Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.10.2004, відповідно до якого вона є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 66 т.1).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 районний суд виходив з того, що останньою обрано невірний спосіб захисту свого права, оскільки її майнові права необхідно захистити шляхом вирішення питання про приведення у відповідність інформації в реєстрі речових прав на нерухоме майно та усунення невідповідності даної інформації правовстановлюючим документам ОСОБА_2 .

Між тим з такими висновками районного суду погодитися неможливо з огляду на таке.

Звертаючись до суду з даним позовом, вважаючи себе власником житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 пред`явила позовні вимоги до Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області про визнання недійсним і скасування рішення сільської ради, яким було визнано право власності на будинок вищевказаний будинок за ОСОБА_2 .

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позовом є вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Згідно частини першої-другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог.

Належними відповідачами у справах про визнання недійсними актів про право власності на нерухоме майно є особа, якій видано відповідне свідоцтво, або його спадкоємець, та орган місцевого самоврядування чи орган виконавчої влади, що прийняв рішення про його видачу.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 08.07.2021 року у справі № 264/632/19.

Заявлені позивачем вимоги визнання недійсним і скасування рішення сільської ради № 47 від 11.09.2004, на підставі якого видано свідоцтво на право власності ОСОБА_2 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , безпосередньо стосуються прав та обов`язків останньої, а отже такі вимоги не можуть бути розглянуті судом і вирішені у спорі позивача з третьою особою, яка в такій ситуації має бути залучена співвідповідачем, оскільки лише за наявності належних відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

Проте, ОСОБА_2 до участі у справі у якості співвідповідача не залучена, клопотань про її залучення співвідповідачем за цим позовом позивач не заявляв, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог внаслідок неналежного складу відповідачів.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач всупереч положенням статей 51, 175 ЦПК України, не зазначив усіх відповідачів, прав та інтересів яких може стосуватись ухвалене судове рішення, що призвело до вирішення справи судом першої інстанції з неналежним складом учасників.

З огляду на викладене суд першої інстанцій, ухвалюючи судове рішення у справі, не врахував указаних норм процесуального права та дійшов помилкового висновку відмову в задоволенні позову з підстав обрання невірного способу захисту свого права позивачем.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ухвалене по справі рішення постановлено з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у позові.

Висновки суду по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені за належного суб`єктного складу її учасників.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Басараб Наталії Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2021 року скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання недійсним і скасування рішення сільської ради- відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 червня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: