Номер провадження: 22-ц/813/3945/22
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи 523/11346/19

Номер провадження: 22-ц/813/3945/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Зеніної М.О.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 , правонаступникам якого є - ОСОБА_3 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Мазаратій Ірина Володимирівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступником якого є - ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Мазаратій Ірина Володимирівна, про визнання заповіту недійсним, визнання розміру частки при спадкуванні майна за законом, усунення перешкод у користуванні квартирою, визнання права власності у порядку спадкування за законом, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Аліної С.С. о 12 годині 07 хвилині 08 липня 2021 року, повний текст рішення складений 12 липня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У липні 2019 року ОСОБА_1 , звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з вищезазначеним уточненим у подальшому позовом, в якому остаточно просить: 1) визнати недійсним Заповіт, складений від імені ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 - на користь ОСОБА_2 та виданого 29 грудня 2016 року на його підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1991, по спадковій справі № 46/2016, виданого Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мазаратій Іриною Володимирівною, скасувавши записи про реєстрацію права власності за №18397146 від 29.12.2016 року; 2) застосувати наслідки недійсності правочинів та встановити порядок прийняття спадщини за законом для спадкоємців щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом визнання права власності за ОСОБА_1 , та виділення їй в натурі Ѕ частки у спадщині за законом з Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 ; 3) усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 , шляхом визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 між нею та ОСОБА_5 шляхом повної компенсації грошової вартості ОСОБА_1 квартири через продаж квартири іншим покупцям; 4) визнати право власності в порядку спадкуванням за законом на 1/4 частини спадкового майна, яка складається з Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , після померлої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Також ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) просить стягнути на її користь судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи.

ОСОБА_1 свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 у віці 75 років про, що було складено відповідний актовий запис №6490 та видано Свідоцтво про смерть Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

ОСОБА_4 є матір`ю позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею - 80,1 кв. м..

Власниками квартири АДРЕСА_1 , загальною площею - 80,1 кв. м., є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності.

Квартира була приватизована згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» на підставі Розпорядження органу приватизації № 182818 від 16 червня 2004 року. Уповноваженим власником квартири визначено - ОСОБА_1 ..

Згідно Розпорядження Суворовської районної адміністрації №808 р від 02 серпня 2002 року було відкрито особистий рахунок на ОСОБА_1 для утримання та обслуговування даної квартири.

Право приватної спільної часткової власності на дану нерухомість було зареєстровано КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 21 вересня 2004 року, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Після смерті її матері - ОСОБА_4 позивачка - ОСОБА_1 від прийняття спадщини за законом не відмовлялась, заяв не надавала та не підписувала.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак їй було повідомлено листом № 410/02-14 від 27.12.2016 року про те, що в матеріалах спадкової справи № 46/2016 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 наявний чинний заповіт, складений померлою не на користь ОСОБА_1 ..

03 січня 2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про надання копії заповіту з інформацією, коли саме його складено, ким та на кого було його складено.

10 січня 2017 року позивачці ОСОБА_1 надано Відповідь № 3/01-16 про те, що: «щодо отримання копії заповіту від імені ОСОБА_4 повідомляю, що відповідно до документів, які зберігаються в спадковій справі № 46/2016 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , Ви не є спадкоємцем після її смерті, у зв`язку з чим згідно ст. 8 ЗУ «Про нотаріат» Ви не маєте права ознайомлюватись з матеріалами спадкової справи».

Згідно Інформаційної довідки № 78285726 від 17.01.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мазаратій Іриною Володимирівною був внесений запис про право власності за номером 18397146 від 29.12.2016 року о 10:53 про право приватної спільної часткової власності на Ѕ квартири АДРЕСА_2 на ОСОБА_2 . Підстава внесення запису: Свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 1991, виданого 29.12.2016 року Приватним нотаріусом Мазаратій І.В..

ІНФОРМАЦІЯ_5 відповідач ОСОБА_2 помер.

На час відкриття спадщини спільно із спадкодавцем ОСОБА_2 постійно однією сім`єю проживали дружина спадкодавця ОСОБА_3 та малолітня дитина.

Позивачка ОСОБА_1 просить визнати заповіт недійсним, у зв`язку з тим, що спадкодавець ОСОБА_4 дуже важко хворіла через онкозахворювання, вона постійно знаходилась на лікуванні, застосовувалось агресивне медикаментозне лікування, перебувала на амбулаторному обстеженні та лікуванні в диспансері.

З урахуванням вікових особливостей ОСОБА_4 , її емоційного стану, індивідуально-психологічних особливостей, рівня розумового розвитку та умов мікросередовища, характеру та складності лікування, вона не могла усвідомлювати реальний зміст власних дій та відповідно не в повній мірі ОСОБА_4 могла передбачати їх наслідки. Тому, правочин має бути визнано недійсним, а майно, що належало спадкодавцю розподіллено в порядку спадкування за законом між спадкоємцями.

Стосовно вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою, позивачка ОСОБА_6 зазначає наступне.

Позивачка ОСОБА_6 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_4 проживала в спірній квартирі довгий час, тоді як у ОСОБА_2 було інше місце проживання, у деякі періоди вони навіть не знали де він знаходиться та перебуває. За життя їхньої матері, питання щодо користування спірною квартирою не виникало.

Більше того, повністю всі комунальні платежі та витрати на утримання квартири здійснювала позивачка ОСОБА_1 , на її ім`я відкривались розрахункові книжки, починаючи з 2004 року. ОСОБА_2 ніякої участі в цьому не приймав та не прикладав жодних зусиль щодо утримання цієї квартири.

Перед смертю матері ОСОБА_4 брат позивачки - ОСОБА_2 разом зі своєю дружиною переїхав у спірну квартиру і там поселився, а позивачку ОСОБА_1 вигнав, змінив замки на вхідних дверях, постійно погрожував їй та не допускав і не допускає її до квартири, навіть не зважаючи, що Ѕ квартири належить позивачці. Дані обставини стали підставою її звернення до суду (Т. 1, а. с. 5 - 6, 11 19 ,147 - 149).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_3 просить суд у задоволені позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що: 1) твердження позивачки, що саме в момент складання заповіту ОСОБА_7 не усвідомлювала значення своїх дій, ґрунтуються на припущеннях; 2) приватним нотаріусом на момент складання заповіту було встановлено дієздатність ОСОБА_7 та те, що вона усвідомлює значення своїх дій; 3) спадкування у даному випадку відбулося не за законом, а за заповітом; 4) відповідач жодним чином не чинить перешкод позивачу у користуванні та проживанні (Т. 1, а. с. 158 - 161).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року задоволено вищевказану позовну заяву ОСОБА_1 .

Визнано недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 .

Визнано недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке видане на Снєжинського Сергія Петровича приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстроване в реєстрі №1991 та скасовано записи про реєстрацію права власності за №18397146 від 29.12.2016 року.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкуванням за законом на 1/4 частини (яка складається з Ѕ частини) квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Зобов`язано ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , судові витрати у розмірі 3 055,20 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період часу який відноситься до укладання і підписання заповіту від 09.06.2016 року. Померла ОСОБА_4 страждала на тимчасовий функціональний розлад психіки із порушенням фізіологічних процесів в організмі у вигляді: «Органічного емоційно-лабільного розладу, глибока астенія на фоні ракової інтоксикації» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики Е06.6 за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), внаслідок чого вона абсолютно не усвідомлювала значення своїх дій та не керувала ними (відповідно до висновку судово-психіатричних експертів №194 від 28.04.2020 р.).

Досліджені матеріали справи підтверджують наявність у позивачки ОСОБА_1 охоронюваного законом інтересу, спрямованого на відповідну частину спадкового майнова у порядку спадкування після померлої ОСОБА_7 ..

Оскільки за загальним правилом спадщина належить спадкоємцеві з часу її відкриття та незалежно від часу її прийняття (частина 5 статті 1268 ЦК України), місцевий суд зазначив, що майнові права ОСОБА_1 на спадщину охоплюються категорією «майно» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Такі права особи підлягають захисту та дієвим механізмом захист цих прав є їх визнання (Т. 2, а. с. 40 - 46).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви прокурора.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що: 1) судом першої інстанції не було взято до уваги, що висновок судово-психіатричних експертів №194 від 28.04.2020 р. є необґрунтованим; 2) судом першої інстанції був порушений системний вектор розгляду справи; 3) ОСОБА_1 не проживала разом із померлою ОСОБА_7 , так як остання вигнала її з квартири. Її доглядом та лікуванням займався син - ОСОБА_2 ; 4) в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 здійснювала всі дії та несла фактичні грошові витрати щодо лікування своєї матері, виклику лікарів та проходження лікування в медичних установах; 5) безпідставним є твердження експерта відносно ОСОБА_7 , яка нібито страждала психічними розладами і перебувала у стані глибокої астенії, оскільки 09.06.2016 року, в день складання заповіту, ОСОБА_7 відвідував сімейний лікар і в медичній картці наявний запис про те, що свідомість у пацієнта ясна (Т. 2, а. с. 50 - 51 зворотна сторона).

2.6 Узагальнені доводи сторін в апеляційному суді

ОСОБА_1 та приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Мазаратій Ірина Володимирівна не скористались правом надання відзиву, пояснень на апеляційну скаргу. Відзив пояснення на апеляційну скаргу не надійшли.

2.7. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.08.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.08.2021 року підготовку справи до судового розгляду в апеляційній інстанції закінчено та призначено розгляд справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.11.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Родіонова Артема Володимировича, діючого від імені ОСОБА_3 , про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

03.11.2022 року від адвоката Родіонова Артема Володимировича, діючого від імені ОСОБА_3 , надійшло клопотання про призначення повторної комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.11.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Родіонова Артема Володимировича, діючого від імені ОСОБА_3 , про призначення повторної комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи.

03.11.2022 року від адвоката Родіонова Артема Володимировича, діючого від імені ОСОБА_3 , надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та перенесення розгляду справи.

03.11.2022 року від адвоката Морозової Ольги Станіславівни, діючої від імені ОСОБА_1 , надійшло клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку зі вступом у справу нового адвоката.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Щодо клопотань сторін про відкладення розгляду справи апеляційний суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Так, дана справа перебуває в провадженні апеляційного суду з серпня 2021 року, тобто понад один рік. У вказаний термін сторони не були позбавлені права щодо реалізації принципу змагальності сторін. Матеріали справи не містять доказів неможливості здійснення представникам сторін права на ознайомлення з матеріалами справи.

Тому, доводи клопотань адвоката Родіонова Артема Володимировича, діючого від імені ОСОБА_3 , про ознайомлення з матеріалами справи та перенесення розгляду справи, адвоката Морозової Ольги Станіславівни, діючої від імені ОСОБА_1 , про відкладення судового засідання, у зв`язку зі вступом у справу нового адвоката, є неспроможними.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, багаторазове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підглядає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є власниками квартири АДРЕСА_1 в рівних частках, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 16.06.2004 р., яке видане Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради (Т. 1, а. с. 32), розпорядженням органу приватизації від 18.06.2004 р. № 182818 (Т. 1, а. с. 33), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомості № 4806530 від 21.09.2004 р. (Т. 1, а. с. 35), інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (Т. 1, а. с. 40 - 42).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є донькою ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 (Т. 1, а. с. 46).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №6490 (Т. 1, а. с. 24).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 склала заповіт на ім`я ОСОБА_2 , якому заповіла усе своє майно, де б воно не було та з чого воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде належати їй і на що вона за законом матиме право. Даний заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Затолкіною К.Я., зареєстровано в реєстрі за № 335 (Т. 1, а. с. 87) та підтверджується інформаційною довідкою з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів № 112886692 від 29.12.2016 р. (Т. 1, а. с. 88).

Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мазаратій І.В. відкрито спадкову справу № 46/2016 щодо майна померлої ОСОБА_4 , що підтверджується Витягом з Спадкового реєстру № 44870132 від 25.08.2016 р. (Т. 1, а. с. 26).

26.12.2016 р. ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Мазаратій І.В. із заявою про видачу свідоцтва про спадщину за законом (Т. 1, а. с. 97).

27.12.2016 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мазаратій І.В. повідомлено ОСОБА_1 про те, що в матеріалах спадкової справи № 46/2016 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 її матері - ОСОБА_4 наявний чинний заповіт, складений не на її користь (Т. 1, а. с. 29).

29.12.2016 р. до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Мазаратій І.В. звернувся син померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_2 із заявою про видачу свідоцтва про спадщину за законом (Т. 1, а. с. 107).

29.12.2016 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мазаратій І.В. було видано сину померлої - ОСОБА_2 Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстровано в реєстрі №1991, та здійснено реєстрацію права власності за №18397146 від 29.12.2016 року (Т. 1, а. с. 113).

Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з Ѕ частки чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею - 80,1 кв. м., в тому числі, житловою площею - 50,3 кв. м., що належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради 16.06.2004 року за реєстровим №12-27170, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 21.09.2004 року за номером І запису: 41 в книзі: 545пр-2.

03.01.2017 р. ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Мазаратій І.В.і з заявою, в якій просила надати їй копії заповіту (Т. 1, а. с. 30).

На адресу позивачки ОСОБА_1 від приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Мазаратій І.В. надійшов лист № 3/01-16 від 10.01.2017 р. з якого вбачається про те, що позивачці було відмовлено у видачі копію заповіту, оскільки вона не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 (Т. 1, а. с. 31).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13.11.2019 р. призначено посмертну судово-психіатричну експертизу відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 (Т. 1, а. с. 167 - 168).

08.07.2020 р. від КНП «Одеському обласному медичному центру психічного здоров`я» надійшов висновок судово-психіатричних експертів №194 від 28.04.2020 р..

Відповідно до висновку судово-психіатричних експертів №194 від 28.04.2020 р. померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на момент укладання і підписання заповіту від 09.06.2016 року страждала на тимчасовий функціональний розлад психіки із і порушенням фізіологічних процесів в організмі у вигляді: «Органічного емоційно-лабільного розладу, глибока астенія на фоні ракової інтоксикації» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики Е06.6 за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), внаслідок чого вона абсолютно не усвідомлювала значення своїх дій та не керувала ними (Т. 1, а. с. 178 - 179).

Між сторонами виникли спадкові правовідносини з визнання заповіту недійсним.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків про наявність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 .

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Заповітом, відповідно до вимог ст. 1233 ЦК України, є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт, згідно з ч. 1 ст. 1234 ЦК України, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно із ч. 1 ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7«Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у пункті 16 роз`яснено, що правила статті 225ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК України.

Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Щодо доводів апелянта про безпідставність тверджень експерта відносно ОСОБА_7 , яка нібито страждала психічними розладами і перебувала у стані глибокої астенії, оскільки 09.06.2016 року, в день складання заповіту, ОСОБА_7 відвідував сімейний лікар і в медичній картці наявний запис про те, що свідомість у пацієнта ясна, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до висновку судово-психіатричних експертів №194 від 28.04.2020 р. померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на момент укладання і підписання заповіту від 09.06.2016 року страждала на тимчасовий функціональний розлад психіки із і порушенням фізіологічних процесів в організмі у вигляді: «Органічного емоційно-лабільного розладу, глибока астенія на фоні ракової інтоксикації» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики Е06.6 за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), внаслідок чого вона абсолютно не усвідомлювала значення своїх дій та не керувала ними

У дослідницькій частині висновку експерти пояснюють, що ОСОБА_8 , підписала заповіт 09.06.2016 року, а померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто за 11 діб до укладання угоди, що значно менше ніж 3 (три) місяця. Тобто, за півтора тижня до смерті ОСОБА_4 підписала заповіт. За даними медичної документації, саме з 09.06.2016 року у неї стало відмічатися різке погіршення стану здоров`я, що 22.06.2016 року призвело до її смерті. На момент укладання та підписання заповіту від 09.06.2019 року стан здоров`я ОСОБА_4 розцінений як середньої тяжкості, та був обумовлений наростаючою раковою інтоксикацією, яка проявлялася нудотою, болем в животі, загальною слабкістю. Прояви хвороби були настільки виражені, що ОСОБА_4 , не змогла самостійно прибути до нотаріуса. Як вказано у самому заповіті: «у зв`язку з похилим віком та хворобою заповідача, заповіт складено і посвідчено за місцем фактичного перебування, удома». Ускладнює ситуацію і той факт, що на момент підписання заповіту ОСОБА_4 виповнилося 75 років, за визначенням ВООЗ - старечий вiк. Також, у зв`язку із тяжким онкологічним захворюванням ОСОБА_4 страждала на цереброваскулярну патологію у вигляді «гіпертонічної хвороби 2 ст., 2 ст., ризик 3».

Визначальним фактором стану ОСОБА_4 був інтоксикаційний синдром, що згідно науковим уявленням і практичного клінічного досвіду, викликає якісні і кількісні зміни свідомості, уповільнення темпу протікання психічних процесів, рухову слабкість, ослаблення вольових спонукань, аж до їх втрати, підвищену сугестивність, байдужість до навколишнього, аж до виникнення психозів.

Свідомість таких хворих зазнає кількісні зміни у вигляді астенічної сплутаності за типом мерехтливої, осцилюючої, ундулюючої, від здавалося б «ясного» до «сплутаності» з відсутністю орієнтування в навколишньому і грубих знижень критичних здібностей з втратою цілеспрямованих вольових спонукань, здатності до передбачення безпосередніх і особливо віддалених наслідків своєї поведінки, всієї складності прогнозу здійснюваних у цей період дій (правових актів), відсутня боротьба мотивів при прийнятті рішень, особливо таких складних, як підписання та складання важливих юридичних документів, тут у першу чергу страждає така тонка психологічна категорія, як опредмечення мотиву діяльності, тобто оцінка реальної ситуації, при цьому може бути збережена зовнішня упорядкованість поведінки з автоматизованими поведінковими реакціями, тому при поверхневій бесіді не фахівцю, досить складно помітити ознаки психічного розладу у вигляді астенічною сплутаності свідомості. Особи можуть формально відповідати на пост питання, виконувати прості iнструкцii.

Доводи апелянта, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що висновок судово-психіатричних експертів №194 від 28.04.2020 р. є необґрунтованим, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

За правилами, передбаченими ст. ст. 102, 103, 104, 107 ЦПК України, висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта можуть бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта.

Питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» № 5 від 12.06.2009 року для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.

Висновок судового експерта є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача з визначених питань та не є актом державного чи іншого органу, а тому учасники судового процесу можуть викладати суду заперечення щодо висновку експерта на загальних підставах у письмовій формі.

З матеріалів справи вбачається, що 24.09.2020 року адвокат Родіонов Артем Володимирович, діючий від імені ОСОБА_3 , ознайомився з матеріалами справи, у тому числі із висновком судово-психіатричних експертів №194 від 28.04.2020 року.

З часу ознайомлення із вказаним висновком до моменту закриття підготовчого судового засідання стороною відповідача не було здійснено жодних дій щодо надання заперечень на висновок експертів або звернення до суду із заявою про призначення експертизи, а також надання заяви про продовження підготовчого судового засідання з метою звернення до суду із відповідними заявами.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у сторони по справі було право поставити під сумнів існуючий експертний висновок. Таку можливість дає Порядок проведення рецензування висновків судових експертів та висновків експертних досліджень, затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 25.05.2015 р. № 775/5 далі- Порядок проведення рецензування. Цей Порядок визначає процедуру проведення та оформлення результатів рецензування висновків судових експертів та висновків експертних досліджень (далі - висновки експертів), складених судовими експертами науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України (далі - НДУСЕ) і судовими експертами, які не є працівниками державних спеціалізованих установ.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України , висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про виклик свідків та призначення експертизи у справі є неспроможними, з урахуванням вищевикладеного та приписів ст. 44 ЦПК України.

Зловживанням процесуальними правами в розумінні процесуального закону є, крім іншого, вчинення (або не вчинення) дій, спрямованих на безпідставне затягування розгляду справи.

З досліджених апеляційним судом матеріалів справи вбачається, що апелянт у суді першої інстанції не заявляв клопотання про призначення експертизи. Поважних причин, за яких таке клопотання не могло бути заявлено у суді першої інстанції, матеріали справи не містять.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції був порушений системний вектор розгляду справи, колегія суддів відхиляє, оскільки вказаний довід не має наслідком скасування рішення у справі.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується апеляційний суд.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

З рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року вбачається, що перегляд справи не повинен розглядатися як замаскована апеляція, а сама лише можливість існування двох точок зору на предмет не є підставою для повторного розгляду справи.

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже вказані рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння апелянтом вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин, що не може бути підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Окремо колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне. Рішенням суду першої інстанції скасовано запис про реєстрацію права власності за №18397146 від 29.12.2016 року. Такий спосіб захисту порушеного права не є ефективним, разом з тим, виходячи з положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині не переглядається апеляційним судом, оскільки воно в цій частині не оскаржено.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 25 листопада 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе