ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 червня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/12954/21

Головуючий у першій інстанції Рахманкулова І. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/597/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі :

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

Позивач: Іванівська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Іванівська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 лютого 2022 року у справі за позовом Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу (суддя Рахманкулова І.П), ухвалене у м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року Іванівська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області звернулась з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням 48 сесії 1 скликання Іванівської сільської ради від 27.12.2019 затверджено на посаді першого заступника сільського голови ОСОБА_2 . Розпорядженням сільського голови ОСОБА_1 від 30.03.2020 № 51 було припинено повноваження ОСОБА_2 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (відповідно до результатів спеціальної перевірки від 10.03.2020). Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2021 по справі № 620/1415/20 апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено частково, скасовано рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.06.2020, визнано протиправним та скасовано розпорядження сільського голови Іванівської сільської ради від 30.03.2020 «Про припинення повноважень ОСОБА_2 », поновлено його на посаді першого заступника сільського голови Іванівської сільської ради. Стягнуто з сільської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.03.2020 по 12.01.2021 у розмірі 247 410,15 грн. На виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2021 за платіжним дорученням від 22.01.2021 № 12 ОСОБА_2 було виплачено 199 165,17 грн середнього заробітку та платіжним дорученням № 11 від 22.01.2021 року до бюджету сплачено військовий збір в сумі 3711,15 грн та платіжним дорученням № 10 від 22.01.2021 року ПДФО в сумі 44 533,83 грн. Крім того, сільською радою сплачено сума єдиного соціального внеску в розмірі 54430,26 грн, яка не стягнута з відповідача та яка є збитками позивача.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 лютого 2022 року у задоволенні позову Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області відмовлено.

Суд виходив з того, що виплата єдиного податку на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не пов`язана з оплатою незаконно звільненому працівнику часу вимушеного прогулу, ці виплати відносяться до витрат підприємства та не є шкодою в розумінні ст. 237 КЗпП України.

В апеляційній скарзі Іванівська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 54 430,26 грн.

Доводи скарги зводяться до того, що суд невірно застосував норми матеріального права в частині не визнання збитком позивача сплати ним єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, нарахованого на виплачену ОСОБА_2 середню заробітну плату.

Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги постанову Верховного Суду від 03.10.2018 у справі 591/8512/15-ц, де роз`яснено про те, що сплата ЄСВ є обов`язком позивача та відповідним його збитком, не навів в рішенні мотивів її незастосування.

Не дав суд належної оцінки рішенню Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.06.2021, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області матеріальної шкоди у вигляді середнього заробітку, утриманих ПДФО та 1,5 % військового збору.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подавався.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

Встановлено, що рішенням 48 сесії 1 скликання Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області «Про затвердження першого заступника сільського голови Іванівської сільської ради» від 27.12.2019 затверджено ОСОБА_2 на посаду першого заступника сільського голови Іванівської сільської ради з 17.01.2020 (а. с. 6).

Розпорядженням сільського голови Іванівської сільської ради Гаруса С.І. від 30.03.2020 № 51 припинено повноваження першого заступника сільського голови Іванівської сільської ради ОСОБА_2 на підставі п. 5 ч. 1 статті 41 КЗпП України (за результатами спеціальної перевірки від 10.03.2020 (а. с. 7).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 у справі № 620/1415/20 було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання протиправними та скасування довідки та розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку (а. с. 8 13).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 скасовано, визнано протиправним та скасовано розпорядження сільського голови Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області Гаруса С.І. від 30.03.2020 № 51 «Про припинення повноважень ОСОБА_2 » та поновлено вказану особу на посаді першого заступника сільського голови Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. Також стягнуто з Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 березня 2020 року по 12 січня 2021 року у розмірі 247 410, 15 грн. (а. с. 14 - 20). Зазначена постанова набрала законної сили.

Розпорядженням сільського голови Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області № 23 від 20.01.2021, на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2021 у було скасовано розпорядження № 51 від 30.03.2020 «Про припинення повноважень ОСОБА_2 », поновлено останнього на посаді першого заступника сільського голови з 31.03.2020, зобов`язано відділ бухгалтерського обліку та звітності виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 березня 2020 року по 12 січня 2021 року у розмірі 247 410,15 грн (а. с. 29).

Відповідно до розпорядження сільського голови Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області «Про звільнення ОСОБА_2 » № 25 від 20.01.2021 ОСОБА_2 звільнено з посади першого заступника сільського голови 20 січня 2021 року за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України (а. с. 30).

На виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2021 у справі № 620/1415/20 ОСОБА_2 виплачено 199 165, 17 грн середньої заробітної плати за 2021 рік (а. с. 33). Сума утриманих із виплаченої середньої заробітної плати ПДФО склала 44 533,83 грн (а. с. 31). Сума утриманого із виплаченої середньої заробітної плати військового збору 1,5% склала 3 711,15 грн (а. с. 32). Сума нарахованого на середню заробітну плату єдиного соціального внеску 22 % склала 54 430,26 грн (а. с. 34).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.06.2021 у справі № 750/3169/21 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області матеріальну шкоду у сумі 247 410,15 грн, з якої 199 165,17 грн це середній заробіток, 44 533,83 грн це сума утриманих із виплаченої середньої заробітної плати ПДФО, 3 711,15 грн це сума утриманого із виплаченої середньої заробітної плати військового збору у розмірі 1,5% (а. с. 21-24).

Право на стягнення шкоди, завданої незаконним звільненням ОСОБА_2 із займаної посади закріплено у статті 134 та статті 237 КЗпП України.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП України службові особи, винні в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.

Згідно зі статтею 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідальність у цих випадках настає незалежно від форми вини.

Відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством. (частина перша статті 26 Закону про оплату праці).

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЄСВ) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Закон про ЄСВ).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону про ЄСВ Іванівська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області є платником ЄСВ. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону про ЄСВ платник ЄСВ зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати ЄСВ.

ЄСВ нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 Закону про ЄСВ, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (пункт 1 частини першої статті 7 Закону про ЄСВ). Абзац сьомий пункту 1 частини першої статті 4 Закону про ЄСВ на позивача не розповсюджується.

Для осіб яким після звільнення з роботи нараховано середню заробітну плату за вимушений прогул згідно з рішенням суду, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона нарахована (згідно з частиною другою статті 7 Закону про ЄСВ).

Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій статті 7 Закону про ЄСВ, не зменшені на суму відрахувань податків, інших обов`язкових платежів, що відповідно до закону сплачуються із зазначених сум, та на суми утримань, що здійснюються відповідно до закону або за договорами позики, придбання товарів та виплат на інші цілі за дорученням отримувача (згідно з частиною четверта статті 7 Закону про ЄСВ).

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Порядок № 100).

Зміст резолютивної частини постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2021 № 620/1415/20, яке має преюдиційне значення для цієї справи, відповідно до якого апеляційний суд присудив до стягнення з позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 за період з 31 березня 2020 року по 12 січня 2021 року становить 247 410, 15 грн (без урахування сплати ЄСВ).

Сплачений позивачем за рішенням суду середній заробіток пов`язаний з оплатою вимушеного прогулу незаконно звільненому працівнику за період з 31 березня 2020 року по 12 січня 2021 року становить 247 410, 15 грн. Сплата ЄСВ, яка, в силу зазначеного вище, є обов`язком позивача та відповідним його збитком, на вказану заробітну плату становила 54430,26 грн.

Враховуючи , що згідно платіжного доручення від 22.01.2021 року за № 13 ( а.с. 34) зазначена сума ЄСВ була перерахована ГУ ДПС У Чернігівській області. У зв`язку з цим, загальні витрати позивача по цьому відшкодуванню заробітної плати за час вимушеного прогулу становили 301840,41 грн.

Враховуючи зазначене, зміст резолютивної частини постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2021 № 620/1415/20, яке має преюдиційне значення для цієї справи, відповідно до якого апеляційний суд присудив до стягнення з позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 за період з 31 березня 2020 року по 12 січня 2021 року становить 247 410, 15 грн (без урахування сплати ЄСВ).

На підставі вище зазначеного колегія суддів апеляційного суду, не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що виплата єдиного податку на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не пов`язана з оплатою незаконно звільненому працівнику часу вимушеного прогулу, а також з тим що ці виплати відносяться до витрат підприємства та не є шкодою в розумінні ст. 237 КЗпП України. Оскільки визначення обсягу відшкодування завданої шкоди є правом позивача відповідно до статті 11, частин першої та третьої статті 12 ЦК України та є його збитком.

Таким чином, оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до приписів ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанції у розмірі 5675 грн.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області задовольнити .

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 лютого 2022 року скасувати.

Позовні вимоги Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області ( місце розташування: Чернігівська область, Чернігівський район, с. Іванівка, вул. Дружби 33, ) матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 54430.26 грн та судовий збір у розмірі 5675 грн за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: