21.06.2022 Справа № 756/1263/22
Унікальний номер справи 756/1263/22
Номер провадження 2/756/2924/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2022 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Шролик І.С.,

секретаря судового засідання - Михнюк В.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представників позивача - Олексієнка М.М., ОСОБА_2 ,

представника відповідача ТОВ «МП - ЛОГІСТИК» - Маншиліної К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відео- конференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МП - ЛОГІСТИК», ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року позивач ОСОБА_1 - через свого представника адвоката Олексієнка М.М. звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просить суд: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МП-ЛОГІСТИК» (надалі - ТОВ «МП-ЛОГІСТИК») різницю між завданою шкодою та виплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 143 079,99 грн., інфляційне збільшення у розмірі 3315,80 грн. та штрафні санкції у розмірі 1328,88 грн., а всього 147724,67 грн.; стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн.; стягнути ТОВ «МП-ЛОГІСТИК» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1507,24 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18500,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 27 вересня 2021 року близько 13.15 год. в м. Києві по просп. Степана Бандери, 12-А, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Lexus Іs200t», державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля «Renault», державний номерний знак НОМЕР_2 з напівпричепом «Kogel», державний номерний знак НОМЕР_3 , що належить ТОВ «МП-ЛОГІСТИК».

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 03 грудня 2021 року у справі № 756/15618/21 водія ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили та сторонами не оскаржувалася.

Станом на момент дорожньо-траспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Renault» державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_3 була застрахована полісом обов`язкового страхування АР/4893644 в ПрАТ «СК «Перша» на страхову суми 130000 грн.

За зверненням позивача ПрАТ «СК «Перша» здійснила виплату страхового відшкодування в сумі 129000 грн., з урахуванням франшизи 1000 грн.

Відповідно до Висновку експерта № 2559 про результати автовтотоварознавчої експертизи, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Lexus Іs200t», державний номерний знак НОМЕР_1 становить 272 079,99 грн. Різницю між виплаченим страховим відшкодуванням та спричиненими збитками позивач просить суд стягнути з власника забезпеченого транспортного засобу, з яким винна особа перебувала у трудових відносинах ТОВ «МП-ЛОГІСТИК». А також за прострочку виконання грошового зобов`язання в порядку ст.625 ЦК України три відсотка річних та інфляційні витрати.

Через пошкодження майна та зміни в повсякденному житті позивачу спричинена моральна шкода, яку просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 січня 2022 року справу передано головуючому судді Шролик І.С.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2022 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2022 року відкрито спрощене провадження по справі та призначено справу до розгляду.

14 червня 2022 року до суду представником ТОВ «МП-ЛОГІСТИК» - адвокатом Маншиліною К.О. подано відзив на позовну заяву. В обгрунтування якого вказує, що дійсно 27 вересня 2021 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Renault», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 . Власником даного автомобіля є ТОВ «МП-ЛОГІСТИК». ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Проте, відповідач не погоджується із вартістю оціненого збитку, зазначаючи, що за виготовленим на замовлення позивача судовим експертом Диким В.П. від 09 жовтня 2021 року № 2559 завданий матеріальний збиток становить 181226,07 грн. (за вирахуванням суми виплаченої страхової виплати 52226,07 грн.), а не 272079,99 грн. суму якого просить стягнути позивач.

Заявлена позивачем до стягнення сума матеріального збитку в розмірі 143 079,99 грн. є можливою вартістю відновлювального ремонту і слугує лише задля визначення вартості матеріального збитку, носить лише рекомендаційний характер для застосування її у формулі визначення вартості матеріального збитку і не є реальним збитком, що підтверджується матеріалами експертизи. Крім того, сума відновлювального ремонту встановлена в експертизі № 2559 від 09 жовтня 2021 року зазначена без урахування коефіцієнта фізичного зносу. Окрім того, у висновку експерта № 2559 від 09 жовтня 2021 року, зазначено, що під час огляду КЗ встановлено, що пошкодження зосереджені праворуч. Однак, у ремонтній калькуляції до висновку експерта зазначаються пошкодження, які не могли бути завдані внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, а саме «речова полка салону», «заднє скло», інше. Зазначені пошкодження не відповідають тим, що є на фото доданих до експертизи. Щодо стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат представник зазначає, між сторонами договір про відшкодування шкоди не укладався. Рішення про стягнення майнової шкоди, яке відповідачем не виконувалося, не ухвалювалося. Позивач не надсилав на адресу відповідача, зокрема в рамках досудового врегулювання спору, не направлялося претензії або вимоги сплатити суму відшкодування заявлену у позові, а тому розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних витрат, а саме з 28 вересня 2021 року є неправомірними. Оскільки, конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за рішенням суду або договору про відшкодування шкоди не відбулося, прострочення боржника не настало, тому підстави для стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат відсутні. З цих підстав просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Окрім того, 14 червня 2022 року ТОВ «МП-ЛОГІСТИК» - адвокатом Маншиліною К.О. подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, посилаючись, що заявлена сума не є співмірною зі складністю справи та виконаними роботами адвоката та не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру у співвідношенні з предметом спору, сумою спору, яка стягується з позивача.

16 червня 2022 року представником позивача надано відповідь на відзив, в якому зазначає, що твердження представника відповідача про те, що розмір нанесеної шкоди становить 181 226,07 грн. є безпідставним, необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам закону, оскільки це розмір матеріального збитку, а не нанесеної шкоди. З цих підстав ТОВ «МП-ЛОГІСТИК» зобов`язане сплатити різницю між фактичним розміром шкоди та сумою страхового відшкодування в розмірі 143079, 99 грн. Представником відповідача не було спростовано та не було доведено будь-якими належними та допустимими доказами у справі недостовірність висновку експерта № 2559 від 06 жовтня 2021 року. Висновок експерта був складений на підставі ст. 106 ЦПК України враховуючи, що експерт був обізнаний про кримінальну відповідальність за відомо неправдивий висновок. Враховуючи, що відповідач у добровільному порядку не сплатив нанесену шкоду в повному розмірі, у позивача виникло право на стягнення 3 % річних та інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

У відповіді на відзив представник позивача також зазначає, що вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу є законними та обґрунтованими. Вартість погоджених позивачемта адвокатом послуг відповідає складності справи та обсягу робіт, необхідних для виконання адвокатом своїх обов`язків.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: - письмовими, речовими і електронними доказами; - висновками експертів; - показаннями свідків.

За приписами статей 77,78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущення.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Позивач та його представники в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просили задовольнити з підстав та мотивів викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача ТОВ «МП -ЛОГІСТИК» в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав та мотивів наведених у відзиві на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений судом належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справу суду не надав, не скористався правом на подання відзиву.

Вислухавши пояснення позивача, його представників та представника відповідача, дослідивши докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи х наступного.

Судом встановлено, що 27 вересня 2021 року близько 13.15 год. по просп. Степана Бандери, 12-А, водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем Renault», державний номерний знак НОМЕР_2 з напівпричепом «Kogel», державний номерний знак НОМЕР_3 , що належить ТОВ «МП-ЛОГІСТИК», порушив вимоги дорожнього знаку 5.16, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Lexus Іs200t», державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 03 грудня 2021 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850,00 грн. (а.с. 14).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Renault» державний номерний знак НОМЕР_2 була застрахована полісом обов`язкового страхування АР/4893644 в ПрАТ «СК «Перша». Ліміт відповідальності за шкоду завдану майну становить 130 000 грн., франшиза 1000 грн. (а.с. 15).

06 січня 2022 року ПрАТ «СК «Перша» сплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 129000,00 грн. (а.с. 17).

Згідно із висновком експерта № 2559 від 06 жовтня 2021 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Lexus Іs200t», державний номерний знак НОМЕР_1 становить 272 079,99 грн. (а.с. 39-43).

Наказом (розпорядження) № 13 від 05 березня 2020 року ОСОБА_3 прийнято на посаду водія ТОВ «МП - ЛОГІСТИК» з 06 березня 2020 року. (а.с. 23).

Як вбачається з Наказу № 1-А від 04 січня 2021 року, автомобіль марки Renault», державний номерний знак НОМЕР_2 з напівпричепом «Kogel» закріплено за водієм ОСОБА_3 (а.с. 28).

Як слідує з листа № 1 від 16 листопада 2021 року ТОВ «МП - ЛОГІСТИК», ОСОБА_3 є працівником ТОВ «МП - ЛОГІСТИК» з 06 березня 2020 року по даний час. (а.с. 22)

Дані докази підтверджують той факт, що ОСОБА_3 на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з ТОВ «МП - ЛОГІСТИК».

Спір між сторонами виник з приводу стягнення з власника транспортного засобу збитків завданих позивачу в результаті ДТП виходячи з вартості ремонтних робіт за відрахуванням суми виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 1166 ЦПК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України Про страхування , цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (стаття 2 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За ст. 29 та п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Слід також зазначити, що якщо потерпілий звернувся до страховика, при цьому, страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження №61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Тобто, якщо позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування, він має право вимоги до винної у дорожньо-транспортній пригоді особи різницю між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завданим їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_3 на момент дорожньо-транспортної пригоди був працівником ТОВ «МП-ЛОГІСТИК», враховуючи положення ст. 1172 ЦК України, ТОВ «МП-ЛОГІСТИК» зобов`язане відшкодувати шкоду понесену їх працівником позивачу.

Таким чином, з врахуванням наведеного, позивач у повному обсязі довів свої позовні вимоги в частині стягнення різниці між фактичним розміром шкоди - вартості відновлюваного ремонту та страховою виплатою, а тому суд дійшов висновку стягнути з відповідача ТОВ «МП-ЛОГІСТИК» на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 143 079,99 грн., як різницю між вартістю відновлюваного ремонту та сумою виплаченого страхового відшкодування (272079,99 - 129000,00).

Заперечення представника відповідача ТОВ «МП-ЛОГІСТИК» про визначення різниці відшкодування збитків з суми матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу, суд не може визнати обґрунтованим, оскільки відповідач має компенсувати збитки завдані позивачу, які враховуються виходячи з вартості відновлюваного ремонту, тобто без врахування коефіцієнта фізичного зносу - реальні збитки.

Щодо відшкодування завданої моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

За змістом ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач посилався на те, що

ним перенесено моральні та душевні страждання, у зв`язку із фізичним пошкодженням транспортного засобу, він втратив можливість вести звичний спосіб життя, данні обставини також підсилились запровадженням загальнодержавних карантинних заходів, як результат неможливість повністю вести трудову діяльність, необхідність змін повсякденного способу життя, тощо. Постійна напруга в родині, враховуючи, що по сьогоднішній день не було отримано повного відшкодування, постійні нервові навантаження.

Враховуючи характер та ступінь вини відповідача ОСОБА_3 , глибину душевних та фізичних страждань позивача, зміну його звичного способу життя, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн. Цей розмір не виваженим, спів мірним. Не спричинить збагачення позивача за рахунок відповідача та не поставить в край тяжкий майновий стан відповідача.

Щодо стягнення з відповідача ТОВ «МП-ЛОГІСТИК» трьох відсотків річних та інфляційних витрат суд дійшов наступного висновку.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 44 та 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення».

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

По своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування.

Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 03 квітня 2019 року № 757/3725/15-ц (провадження № 61-12530св18).

Судом встановлено, що між сторонами договір про відшкодування шкоди не укладався, рішення про стягнення майнової шкоди, яке не виконувалося ТОВ «МП -ЛОГІСТИК», не ухвалювалося.

Як встановлено в судовому засіданні ані позивач, ані його представники із вимогою до ТОВ «МП -ЛОГІСТИК» про стягнення збитків не зверталися.

За таких обставин, оскільки конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди не відбулося, прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) не настало, тому підстави для стягнення з відповідачаТОВ «МП -ЛОГІСТИК» трьох відсотків річних та інфляційних втрат відсутні. Тому позовні вимоги в цій частині є незаконними та не підлягають задоволенню, а заперечення представника відповідача в цій частині є слушними.

При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається з положень п. 3 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача надано Договір про надання професійної правничої допомоги № 18/10/21-ЦС від 18 жовтня 2021 року, додаткову угоду № 1до Договору, Акт виконаних робіт від 20 жовтня 2021 року, Акт виконаних робіт від 12 січня 2022 року, Акт виконаних робіт від 17 січня 2022 року та квитанцію про оплату послуг адвоката.

Верховний Суд дотримується позиції (постанови КГС ВС від 07.08.2018 у справі № 916/1283/17, від 30.07.2019 у справі № 902/519/18), що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених вимогами процесуального законодавства. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно керуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі № 910/21570/17, від 14.11.2018 у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 10.10.2019 у справі № 909/116/19, від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19, постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Враховуючи категорію справи, а також обсяг фактичних витрат, понесених стороною позивача, обсягу наданих адвокатом послуг, їх необхідність та доцільність, позиції та дій відповідача, керуючись принципом законності, співмірності та справедливості, вважаю необхідним стягнути з відповідача ТОВ «МП - ЛОГІСТИК» на користь позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн.

При зверненні до суду із позовом позивач ОСОБА_1 сплатив судовий збір в сумі 1510,00 грн., що підтверджується квитанціями. (а.с. 1-2).

З урахуванням ціни позову, та розміру задоволених позовних вимог згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ТОВ «МП - ЛОГІСТИК» на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно задоволеним вимогам в сумі 1430,79 грн.

Керуючись ст.ст. 1166, 1172, 1194, ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України,суд, -

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МП - ЛОГІСТИК», ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МП-ЛОГІСТИК» на користь ОСОБА_1 різницю між завданою шкодою та виплаченим страховим відшкодуванням в сумі 143079,99 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МП-ЛОГІСТИК» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору 1430,79 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 червня 2022 року.

Суддя І.С. Шролик