Провадження № 2/127/1662/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2022 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Бессараб Н.М.,

при секретарі Поливаній Ю.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Мазура О.В.,

представника відповідача адвоката Кобзіної А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини, в якому просив визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Починаючи з 2017 року сторони проживають окремо один від одного. На даний час син ОСОБА_4 постійно проживає з позивачем, який забезпечує дитині належне виховання, навчання і розвиток, що підтверджується доданими до позову довідками. Позивач допомагає дитині у навчанні та активно долучається до навчального процесу. Також позивач піклується про здоров`я сина, приводить його до сімейного лікаря у разі хвороби та на планові обстеження. Позивач має змогу забезпечити утримання сина, має постійний дохід достатнього розміру. Таким чином, у сина сформувались сталі життєві соціальні зв`язки саме при проживанні з позивачем. Відповідач ОСОБА_2 проживає окремо, внаслідок чого виник спір щодо місця проживання дитини. Особливо загострився цей спір протягом останніх півроку, коли відповідач почала виявляти бажання забрати сина на постійне проживання до себе. До війни відповідач мешкала в м. Києві, а після початку війни виїхала за кордон, однак не полишає бажання забрати сина до себе.

Представником відповідача 17.08.2022 подано до суду відзив на позовну заяву, у якому вказано, що ОСОБА_2 є матір`ю дитини та наразі перебуває за кордоном (м. Манчестер, Великобританія), що підтверджується копією її закордонного паспорта. Відповідач там працевлаштована та винаймає житло. А тому в неї наявні умови для проживання неповнолітнього сина (а.с. 49-52).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Мазур О.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити. Суду пояснили, що ОСОБА_1 як батько дитини спроможний надати дитині належний рівень виховання, постійне піклування та розвиток, він має належні житлово-побутові умови, приділяє дитині багато уваги, опікується духовним та інтелектуальним розвитком сина. Він має стабільний дохід, за рахунок якого може в повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини. Відповідачка проживає за кордоном. Позивач не чинить і не чинитиме перешкод для спілкування матері із сином.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Кобзіна А.С. в судовому засіданні позовні вимоги визнали, не заперечили щодо визначення місця проживання сина ОСОБА_3 разом із батьком ОСОБА_1 . Суду пояснили, що ОСОБА_2 проживає та працює за кордоном (м. Манчестер, Великобританія). Неповнолітній ОСОБА_3 проживає з батьком, який повністю займається його вихованням та утриманням. Оскільки дитина не бажає виїжджати з матір`ю за кордон, тому сторони вирішили за доцільне та в інтересах дитини визначити місце проживання сина з батьком.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Вінницької міської ради до судового засідання не з`явилася, однак надала суду заяву, відповідно до якої просила розглянути справу в її відсутність, підтримує висновок органу опіки та піклування Вінницької міської ради №01/00/011/152384 від 30.09.2022 про недоцільність у даний час визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

У постанові від 08 грудня 2021 року у справі №311/563/20 (провадження №61-14656св21) Верховний Суд зазначив, що тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що нею передбачені випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належать: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України).

Суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі №350/1696/19 (провадження №61-19589св20)).

Малолітній ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що він постійно проживає з батьком у м. Вінниці, у школі навчається дистанційно, більше часу проводить з батьком, який працює дистанційно вдома. Повідомив, що йому з татом краще. До війни у матері були свої магазини по всій Україні, вона часто бувала у відрядженнях, працювала у м. Києві, а на вихідні приїжджала додому і вони були разом. Мама з середини весни цього року проживає в Англії через війну в Україні. В серпні цього року мама приїзджала в Україну. Пояснив суду, що через триваючу війну в нашій країні йому трохи страшно. Він однаково любить маму та батька і якби була можливість, то хотів би проживати разом з обома батьками, щоб мама нікуди не їхала. Мама, так як і батько, завжди купує йому все необхідне, дарує подарунки, дбає про нього.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, думку малолітнього ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони по справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не перебували та не перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1 (а.с. 6).

Малолітній ОСОБА_3 зареєстрований з 05.03.2010 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Депараменту адміністративних послуг Вінницької міської ради №28316 від 11.07.2022 (а.с. 30).

Згідно із копією паспорта позивача, ОСОБА_1 з 18.06.2003 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7-8).

Згідно із копією паспорта відповідача, ОСОБА_2 з 05.03.2010 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

З Акту, складеного 22.06.2022 мешканцями будинку АДРЕСА_3 , а саме ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 слідує, що ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своїм сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого виховує самостійно. ОСОБА_2 на даний час тут не проживає, оскільки виїхала за кордон (а.с. 13).

Згідно з довідкою №02-27/133, виданою 21.06.2022 комунальним закладом «Вінницький ліцей №23», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається в 7-А класі. Батько ОСОБА_1 активно долучається до навчального процесу та відвідує батьківські збори (а.с. 11).

Відповідно до довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 м. Вінниці» від 20.06.2022, ОСОБА_8 опікується здоров`ям свого сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме приводить до його лікаря на планові обстеження та у разі захворювання. Завжди цікавиться та переживає за його безпеку, телефонує для отримання консультацій щодо лікування (а.с. 12).

Позивач ОСОБА_1 працює з 15.09.2020 головним бухгалтером в ТОВ «АГРО ВІЗ», його сукупний дохід за період з грудня 2021 року по травень 2022 року склав 90 425,00 грн. За місцем роботи характеризується позитивно (а.с. 14, 32).

Також позивач ОСОБА_1 працює бухгалтером ТОВ «МАРКЕТПЛАСТ», його сукупний дохід за період з грудня 2021 року по травень 2022 року склав 41570,60 грн. (а.с. 15).

Відповідно до довідки Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України, ОСОБА_1 на території України станом на 11.11.2021 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 31).

Відповідно до сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду КНП ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР, у ОСОБА_1 наркологічні протипоказання відсутні (а.с. 33).

Згідно висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради як органу опіки та піклування №01/00/011/152384 від 30.09.2022, керуючись статтями 19, 141, 160, 161, 171 Сімейного кодексу України, зважаючи на вимоги статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки дитина тривалий час проживає з батьком за спільною згодою обох батьків, батько з дитиною проживає у квартирі, власником якої є мати дитини, дитина не надає чіткої відповіді щодо визначення місця проживання, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за недоцільне у даний час визначати місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 (а.с.74-76).

У даному висновку, зокрема, зазначено, що 27.09.2022 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради, мати ОСОБА_2 пояснила, що є власником квартири у АДРЕСА_1 , зазначила, що з 24.02.2022, у зв`язку із оголошеним воєнним станом в Україні, на запрошення фірми, в якій працювала з 2017 року у місті Києві, переїхала до м. Манчестер (Англія), де проживає й у даний час. ОСОБА_2 пояснила, що ОСОБА_4 увесь час проживає із батьком ОСОБА_1 , оскільки вона, за специфікою своєї роботи, не може забезпечити синові належний догляд та контроль за його навчанням, розвитком й дозвіллям. Не зважаючи на це, ОСОБА_2 вважає, що дитина має бути з матір`ю. ОСОБА_2 повідомила, що бере участь у матеріальному утриманні сина ОСОБА_4 . Батько дитини ОСОБА_1 пояснив, що протягом 5 років син ОСОБА_4 проживає з ним, зазначив, що у даний час мати ОСОБА_2 наполягає на проживанні дитини за кордоном, але, на його думку, вона не може забезпечити синові належних умов для проживання та навчання. ОСОБА_1 не заперечував, що проживає із ОСОБА_4 у квартирі, яка належить матері дитини ОСОБА_2 , повідомив, що має власне житло, яке потребує ремонту.

Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу.

Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Одним із проявів принципу диспозитивності у цивільному судочинстві є те, що сторони вільно розпоряджаються наданими їм процесуальними правами, за допомогою яких вони можуть впливати на хід процесу. Зокрема, відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 49 ЦПК України, право на збільшення або зменшення розміру позовних вимог, відмови від позову, зміни підстав або предмета позову належить виключно позивачеві.

Згідно зі ст. 175 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. ст. 49, 265 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Як слідує з обставин, якими позивач обгрунтував свій позов тим, що:

- починаючи з 2017 року сторони проживають окремо один від одного;

- на даний час (з позовом позивач звернувся до суду 28.06.2022) син ОСОБА_4 постійно проживає з позивачем, який забезпечує дитині належне виховання, навчання і розвиток, що підтверджується доданими до позову довідками. Позивач допомагає дитині у навчанні та активно долучається до навчального процесу. Також позивач піклується про здоров`я сина, приводить його до сімейного лікаря у разі хвороби та на планові обстеження. Позивач має змогу забезпечити утримання сина, має постійний дохід достатнього розміру. Таким чином, у сина сформувались сталі життєві соціальні зв`язки саме при проживанні з позивачем.

- мати дитини ОСОБА_2 проживає окремо, внаслідок чого виник спір щодо місця проживання дитини. Особливо загострився цей спір протягом останніх півроку, коли відповідач почала виявляти бажання забрати сина на постійне проживання до себе. До війни відповідач мешкала в м. Києві, а після початку війни виїхала за кордон, однак не полишає бажання забрати сина до себе.

Як вбачається з висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради як органу опіки та піклування №01/00/011/152384 від 30.09.2022, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради 27.09.2022, мати ОСОБА_2 пояснила, що є власником квартири у АДРЕСА_1 , зазначила, що з 24.02.2022, у зв`язку із оголошеним воєнним станом в Україні, на запрошення фірми, в якій працювала з 2017 року у місті Києві, переїхала до м. Манчестер (Англія), де проживає й у даний час. ОСОБА_2 пояснила, що ОСОБА_4 увесь час проживає із батьком ОСОБА_1 , оскільки вона, за специфікою своєї роботи, не може забезпечити синові належний догляд та контроль за його навчанням, розвитком й дозвіллям.

У відзиві на позовну заяву вказано, що ОСОБА_2 є матір`ю дитини та наразі перебуває за кордоном (м. Манчестер, Великобританія), що підтверджується копією її закордонного паспорта. Відповідач там працевлаштована та винаймає житло. А тому в неї наявні умови для проживання неповнолітнього сина.

Малолітній ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що він постійно проживає з батьком у м. Вінниці, у школі навчається дистанційно, більше часу проводить з батьком, який працює дистанційно вдома. Повідомив, що йому з татом краще. До війни у матері були свої магазини по всій Україні, вона часто бувала у відрядженнях, працювала у м. Києві, а на вихідні приїжджала додому і вони були разом. Мама з середини весни цього року проживає в Англії через війну в Україні. В серпні цього року мама приїзджала в Україну. Пояснив суду, що через триваючу війну в нашій країні йому трохи страшно. Він однаково любить маму та батька і якби була можливість, то хотів би проживати разом з обома батьками, щоб мама нікуди не їхала. Мама, так як і батько, завжди купує йому все необхідне, дарує подарунки, дбає про нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Отже, сторонами по справі не заперечувалося, що батьки малолітнього ОСОБА_3 2010 р.н. ніколи не перебували і не перебувають у шлюбі між собою. Починаючи з 2017 року вони проживають окремо один від одного, у них не було спору щодо місця проживання дитини, яка з 2017 року проживає з батьком.

Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживала і від якого мати дитини не вимагала зміни її місця проживання протягом тривалого часу.

Після звернення батька дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, представник відповідача хоча й подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову, але при цьому відповідач ОСОБА_2 у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з собою, не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із мамою суду не надала.

27.09.2022 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради, мати дитини не заперечувала, що з 2017 року дитина проживає з батьком.

Крім того, в судовому засіданні в режимі відеоконференції за клопотанням відповідача, при розгляді даної справи по суті, відповідач особисто повідомила суду, що згідна з тим, щоб дитина і надалі проживала з батьком.

Також суд бере до уваги висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради як органу опіки та піклування №01/00/011/152384 від 30.09.2022, відповідно до якого орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за недоцільне у даний час визначати місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 (а.с. 74-76).

За встановлених обставин, у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, яка тривалий час фактично проживала і проживає разом з ним, між батьками дитини виник спір саме щодо її місця проживання, оскільки мати дитини ОСОБА_3 не вимагала від батька дитини змінити її місце проживання, не порушувала в судовому порядку питання щодо відібрання дитини у позивача, не зверталася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з собою, при вирішенні органом опіки та піклування питання про визначення місця проживання дитини, відповідач не заперечувала, що дитина фактично проживає з батьком. В судовому засіданні відповідач повідомила суду, що згідна з тим, щоб дитина і надалі проживала з батьком.

Самі по собі звернення батька до суду з позовом про визначення місця проживання дитини та заперечення матері дитини по факту вже заявлених до неї вимог в судовому порядку, які викладені у формі відзиву на позовну заяву, наведеного висновку суду не спростовують.

Також слід зазначити, щоз 2017 року батьки дитини не вирішували в суді питання про визначення місця проживання дитини, оскільки спору між ними з цього приводу не було.

Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання.

При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.

Вказані обставини підлягають перевірці судом.

В даному випадку до суду звернувся батько дитини, з яким тривалий час зі згоди матері проживала дитина і при цьому мати дитини не намагалася її відібрати у батька або визначити місце проживання дитини разом з нею та взагалі в судовому засіданні була згідна з тим, щоб дитина і надалі проживала з батьком.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги про визначення місця проживання дитини заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та принаймні існувати на час вирішення справи в суді.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в позові, тому судові витрати слід залишити за позивачем. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 141, 150, 160, 161 СК України, ст.ст. 2, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами, третьою особою до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 23.12.2022.

Суддя: