ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 205/10720/21

Номер провадження 22-ц/803/7858/22

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Биліни Т.І., Максюти Ж.І.

за участю секретаря: Драгомерецької А.О.

учасники справи :

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 30 травня 2022 року головуючого судді Басової Н.В. зі складанням повного тексту судового рішення 01 червня 2022 року по цивільній справі про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зазначаючи, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 27 листопада 2010 року. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейні стосунки не склалися, відсутні спільні інтереси з жінкою, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, втрачено почуття любові та поваги один до одного. З відповідачем спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини фактично припинилися з серпня 2018 року. Вважає, що шлюб з відповідачем фактично припинився, оскільки вони перестали бути родиною, тому, наполягає на розірванні шлюбу.

Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 30 травня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 27 листопада 2010 року у Центральному районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 643 розірвано. ОСОБА_2 після розірвання шлюбу прізвище залишено без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на неналежне встановлення фактичних обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги, зокрема, зазначає, що наведені в позові обставини не відповідають дійсності та могли б бути спростовані доказами зі сторони відповідача. Так, у судове засідання 30 травня 2022 року відповідачем було надане клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням про проблеми зі здоров`ям відповідача та дитини, що стало підставою не прибуття на перший виклик до суду та своєчасного подання доказів по справі. Однак, судом розгляд справи не було відкладено, не надано відповідачу можливості надати докази, не було застосовано заходів щодо примирення подружжя. Зазначала, що вони з позивачем проживають однією сім`єю за однією адресою, разом виховують сина, мають взаємні права та обов`язки подружжя, підтримують інтимні стосунки, сплачують комунальні послуги та разом здійснюють утримання житла, проводять ремонт, мають спільний бюджет.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. ОСОБА_1 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, оскільки раніше вже залишав без розгляду позов про розірвання шлюбу у серпні 2020 року,однак спільної мови з ОСОБА_2 не знайшли,примирення не відбулось, наполягав на припиненні шлюбу .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, суд першої інстанції, з урахуванням фактичних обставин справи, інтересів кожного з подружжя, виходив з того, що застосування заходів щодо примирення подружжя в даній ситуації є не доцільним, та дійшов висновку про задоволення позову, оскільки позивач обґрунтовано висловив таке бажання, вказавши, що продовження шлюбу з відповідачем буде суперечити його інтересам.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 листопада 2010 року , про що в книзі реєстрації актів про одруження Центральним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, зроблено запис за № 643 ( а.с.6).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Звернувшись до суду з позовом про розірвання шлюбу ОСОБА_1 зазначено, що шлюб з відповідачем фактично припинив існування, оскільки вони перестали бути родиною, тому, наполягав на його розірванні (а.с. 2-3).

Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 04 січня 2022 року провадження у справі відкрито, розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу розірвання шлюбу.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з дотриманням вимог статей 89, 263, 264 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу. Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про не відкладення судом першої інстанції 30 травня 2022 року розгляду справи , з підстав проблем із здоров`ям відповідача та дитини, що підтверджуються наданими до суду апеляційної інстанції довідками : магнітно-резонансної томографії від 16.08.2021 року, від 20.06.2022 року; консультаційним висновком спеціаліста лікаря-офтальмолога дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.09.2021 року та результатами незалежної лабораторії «Інвітро» від 24.09.2021 року, амбулаторної карти гематолога від 06.10.2021 року,направлення до лікаря-хірургу дитячого від 26 липня 2022 року (а.с.49,50,51,57,59,60,61 ),не свідчать про порушення судом норм процесуального права ,оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду ,основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Апеляційним судом встановлено, що позивач наполягав та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач вважає можливим зберегти сім`ю. Між тим ,з матеріалів справи вбачається,що з моменту надходження позовної заяви, з грудня 2021 року і по день розгляду справи у суді апеляційної інстанції ,примирення між сторонами не відбулось . Також, вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 27 вересня 2022 року ,складеного головним спеціалістом управління у справах дітей адміністрації Шевченківського району ДМР Тупаловою Н.Ю., провідним фахівцем із соціальної роботи відділу ДМЦСС у Шевченківському районі ОСОБА_4 ,провідного психолога відділу ДМЦСС у Шевченківському районі міста Зятіковим О.В. , на підставі анонімного повідомлення , з метою перевірки стану утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,проведено обстеження житлово-побутових умов проживання за адресою АДРЕСА_1 в присутності матері ОСОБА_2 та встановлено, що на час відвідування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вдома не було. Зі слів ОСОБА_5 ,вони з чоловіком розлучені ,але мешкають разом. Чоловік періодично ображає матір з дитиною, вживає нецензурну лайку,шантажує позбавленням житла. Матір неодноразово викликала поліцію з цього приводу. Будинок ,в якому мешкає сім`я оформлений на батьків чоловіка. Останнім часом свекор також шантажує матір з дитиною,що позбавити їх житла. За результатами відвідування : проведено бесіду з матір`ю ,з`ясовано обставини . Матері надано інформацію щодо психологічної допомоги,яку надає ДМЦСС для неї та ОСОБА_6 . ОСОБА_1 у телефонному режимі запрошено до служби у справах дітей для проведення відповідної роботи (а.с.56).

Суд буде вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства і примирення подружжя допоможе зберегти сім`ю. У випадку виявлення обставин або фактів,які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі, та з позицій інтересів подружжя ,суд повинен уникати формалізму та не надавати строку для примирення .

За таких обставин ,заслухавши у суді апеляційної інстанції пояснення сторін по справі , апеляційний суд дійшов до переконання , що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для розірвання шлюбу є правильним, оскільки подальше спільне життя сторін неможливе, а збереження сім`ї суперечить їх інтересам.

Доводи апеляційної скарги, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка. Доводи скаржника зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин, переоцінки доказів та наполягання на збереженні сім`ї, проти чого категорично заперечував позивач.

Відповідачем не наведено ніяких нових обставин, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин зроблених судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Також, Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що суд першої інстанції не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, тобто, підстави для його скасування і задоволення скарги відсутні, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Відповідно до положень частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржуване судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга - без задоволення, питання про розподіл судових витрат понесених відповідачем за подання апеляційної скарги, апеляційний суд не вирішує.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 30 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 05 грудня 2022 року .

Судді: