Справа № 442/3802/21 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/811/3602/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 серпня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

у травні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 26 липня 2013 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який розірвано рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 січня 2017 року. У шлюбі у них народився син, ОСОБА_5 , який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2019 року стягнуто з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000 грн. щомісячно. Стверджує, що їхній син хворіє нейробластому зачеревного простору та потребує постійного догляду, що зумовлює витрати на лікування та медикаменти, а аліментів, які сплачує відповідач, на утримання дитини недостатньо. Зазначає, що розмір аліментів, визначених рішенням суду може бути згодом збільшено чи зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них і в інших випадках. Вказує, що у відповідача немає інших утриманців, він працює за кордоном і у нього є достатній дохід, відтак його становище є стабільним та достатнім для забезпечення дитини до досягнення нею повноліття в достатньому розмірі, в той час, як її та дитини матеріальне становище погіршилося, а тому він спроможний платити аліменти в розмірі 4000 грн. в місяць. З наведених підстав просить змінити розмір аліментів, визначений рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2019 року, ухваливши рішенням про стягнення з відповідача ОСОБА_1 аліменти на її користь на утримання малолітнього сина, ОСОБА_5 , в розмірі 4000 грн. щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 серпня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в користь держави в розмірі 908 грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3 в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що їхній спільний син є інвалідом першої групи, дитина вилікувана від онкології, пройшовши 7 хіміотерапій, здійнено 2 оперативні втручання та необхідна третя операція, оскільки у дитини парез ніг, вона не може ходити. Крім того, потребує тривалої реабілітації та лікування, яке можна проводити лише в Києві, тому вона з дитиною змушена винаймати житло та сплачувати комунальні послуги. Зазначає, що всі зароблені кошти витрачає виключно на лікування, утримання та забезпечення дитини, створення належних умов для його проживання та розвитку, однак оплатити усі витрати вона не може, оскільки лікування триває безперервно протягом семи років, в той час, як відповідач абсолютно здоровий, не має на утриманні непрацездатних батьків чи інших утриманців, має достатній дохід, оскільки постійно знаходиться на заробітках за кордоном, а саме у Чехії. Вказує, що не отримувала ухвали про відкриття провадження, відтак не була повідомлена про розгляд справи в спрощеному порядку, що істотно порушило її процесуальні права. Вважає, що справа не може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки це позбавляє її можливості довести свою позицію під час судового засідання, у зв`язку з чим вона заявляла клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Наголошує, що судом не взято до уваги не взято до уваги та не надано належної правової оцінки поданим нею доказам.З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів покращення матеріального стану відповідача з часу присудження аліментів, відтак позовні вимоги є безпідставними.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно з метою матеріального утримання дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини.

Частини 1-3 ст. 181 СК України передбачають, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Стаття 184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платник аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

СК України передбачає можливість для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, а ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 січня 2017 року.

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим Виконавчим комітетом Болехівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області 14 січня 2014 року, підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 квітня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 02 березня 2017 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2019 року позов ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексації відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2019 року не оскаржувалося і набрало законної сили 01 квітня 2019 року.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про збільшення розміру аліментів, ОСОБА_3 покликається на те, що визначений судом розмір аліментів є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, враховуючи стан здоров`я дитини, а також на те, що покращилося матеріальне становище відповідача, оскільки він їздить за кордон на заробітки, а відтак має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі.

Медичним висновком № 13/15 від 23 лютого 2015 року підтверджується, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено діагноз паравертибральна нейробластома заочеревинного простору справа, нижня параплегія (а.с. 7).

Згідно з консультативного заключення травматолога від 20 січня 2021 року ОСОБА_5 рекомендовано встановлення ортезу для опорності тазу при ходьбі, хірургічне втручання для встановлення пластин в тазо-бедреному суглобі, а також гіпсування стопів (а.с. 10).

Судом встановлено, що дитина сторін хворіє і потребує постійного лікування, що свідчить про постійну потребу в коштах на медичне обстеження, на придбання медикаментів.

Заперечуючи щодо збільшення розміру аліментів відповідач покликається на відсутність офіційного працевлаштування, наявність незначних доходів від тимчасових заробітків на території регіону як некваліфікований працівник, а відтак на відсутність можливості сплачувати аліменти в більшому розмірі, ніж визначено рішенням суду.

Як вбачається з копії трудової книжки НОМЕР_2 , 15 вересня 2017 року ОСОБА_1 звільнений зі служби в Національній поліції України за власним бажанням.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 06 квітня 2022 року витребувано в Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України ОСОБА_1 в період з 2019 року по 2021 рік.

З листа № 91-11103/0/15-22-Вих від 21 травня 2022 року, наданого Державною прикордонною службою України на вимогу суду, вбачається, що 19 червня 2021 року ОСОБА_1 перетнув державний кордон, виїхавши з України, і до цього часу в Україну не повертався, а такий тривалий час його відсутності в Україні дозволяє зробити висновок про те, що відповідач на даний час проживає за кордоном.

Крім того, за період з 2019 року по 2021 рік відповідач неодноразово перетинав держаний кордон України, зокрема, перебував за кордоном з 06 квітня 2019 року по 26 червня 2019 року, з 30 жовтня 2019 року по 12 січня 2020 року, з 20 січня 2020 року по 27 січня 2020 року, з 13 серпня 2020 року по 06 лютого 2021 року, з 12 лютого 2021 року по 29 травня 2021 року.

На думку колегії суддів, часте тривале перебування ОСОБА_1 за кордоном свідчить про покращення його матеріального становища та наявність у нього доходів, а відтак спростовує його заперечення щодо відсутності можливості сплачувати аліменти в розмірі більшому, ніж стягнуто рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2019 року.

Зважаючи на те, що аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, її гармонійного розвитку, з врахуванням визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для дитини, її потреб, зважаючи на обов`язок обох батьків брати участь в матеріальному утриманні дитини, колегія суддів вважає, що збільшення розміру аліментів забезпечить найбільш необхідні потреби дитини, належні умови її проживання та розвитку, і при цьому інтереси дитини сторін будуть захищеними, оскільки вона буде забезпечена матеріальним утриманням від батька, з яким не проживає, в достатньому розмірі, що гарантовано як нормами національного, так і нормами міжнародного законодавства, які наведено вище, забезпечить постійну потребу в коштах на лікування, з огляду на тяжку хворобу сина сторін.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що наявні підстави для збільшення розміру аліментів, визначеного рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2019 року, а відтак вважає, що, зважаючи на стан здоров`я дитини тяжкість захворювання та зумовлену цим необхідність в матеріальному утриманні в більшому розмірі, ніж визначений рішенням суду, матеріальний стан відповідача, який покращився в порівнянні з тим, що був на день ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, по що свідчить тривале часте перебування за межами України, та наявність у його можливості сплачувати аліменти в більшому розмірі, достатнім та необхідним буде стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3000 грн. щомісячно.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 серпня 2021 року скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, визначений рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2019 року, збільшивши їх розмір та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексації, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 908 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 20.06.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк