Провадження №2/359/242/2022
Справа №359/8844/20
РІШЕННЯ

Іменем України

15 листопада 2022 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

1. Зміст позовних вимог.

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала на те, що з 1985 року вона проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 . Будинок потребував ремонту, тому позивач разом з чоловіком ОСОБА_3 перебудували будинок, а саме: викинули піч та грубу, добудували веранду, підключили газ, пробурили свердловину на воду, підключили водопостачання та каналізацію, укріпили фундамент в будинку, змінили вікна на металопластикові, змінили покрівлю будинку, переробили огорожу. Протягом всього часу проживання в будинку позивач сплачує житлово-комунальні послуги та земельний податок. Будь-яких перешкод в проживанні в даному житловому будинку позивачу ніхто не чинив. В 2018 році позивачу стало відомо про те, що згідно записів в погосподарській книзі Любарецької сільської ради за 2011-2015 роки власником домоволодіння АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 . Зважаючи на те, що позивач добросовісно заволоділа спірним житловим будинком та понад 35 років безперервно проживає в ньому. З цих підстав ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

2. Процесуальні дії у цивільній справі.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2020 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.22-23).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про визнання права власності на нерухоме майно був залишений без руху (а.с.37-38).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2021 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про визнання права власності на нерухоме майно був визнаний неподаним та повернутий позивачу (а.с.45).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про визнання права власності на нерухоме майно був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом (а.с.68-69).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника позивача про виклик та допит свідків (а.с.78-79).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2022 року було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про закриття провадження (а.с.85-86).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2022 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.89).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2022 року було прийнято відмову представника відповідача ОСОБА_4 від зустрічного позову та закрито провадження в цивільній справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про визнання права власності на нерухоме майно (а.с.140-141).

3. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач та її представник ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримали пред`явлений позов та наполягали на його задоволенні.

Відповідач та її представник ОСОБА_4 заперечували проти задоволення пред`явленого позову. Представник відповідача ОСОБА_4 додатково пояснив, що ОСОБА_2 не відмовлялася від належного їй житлового будинку, не укладала правочинів щодо його відчуження. Тому позовні вимоги про позбавлення її права власності на житловий будинок не ґрунтуються на будь-яких законних підставах.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 також заперечував проти задоволення позовних вимог.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Встановлено, що з 1984 року та по даний час ОСОБА_1 проживає та зареєстрована в житловому будинку АДРЕСА_1 . Разом з нею проживають також чоловік ОСОБА_3 , син ОСОБА_6 , онук ОСОБА_7 , онука ОСОБА_8 , що підтверджується довідкою від 17 січня 2020 року, виданою виконавчим комітетом Любарецької сільської ради Бориспільського району (а.с.8 зворот).

В користуванні ОСОБА_3 перебувають земельні ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та площею 0,30 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 (а.с.14).

На ім`я ОСОБА_3 була оформлена розрахункова книжка по оплаті за природний газ та відповідно за період з 2000 по 2019 роки оплачувалась вартість спожитого природного газу (а.с.113,114,115-137). Крім цього, ОСОБА_3 оплачувались також послуги з електропостачання, податок за земельну ділянку, за вказаною адресою була оформлена субсидія (а.с.98-112).

Спірні правовідносини регулюються 24 «Набуття права власності» розділу І «Право власності» книги третьої «Право власності та інші речові права».

5. Норми права та судова практика, якими суд керується при вирішенні спору.

5.1. норми матеріального права.

Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності, не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 та ч.4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

З роз`яснень, викладених в п.9 та п.11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, при вирішенні спорів, пов`язани із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема таке: 1) володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; 2) володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; 3) володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

За змістом правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі №201/12550/16-ц (провадження №1-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі №175/2338/16-ц (провадження №61-2017св18) для набуття права власності за набувальною давністю необхідна сукупність обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Набуття права власності за набувальною давністю є можливим лише за наявності усіх вказаних умов. Зокрема, добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніви щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

5.2. норми процесуального права.

За правилам ч.1, ч.5 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 доводяться їй кумами. Свідок проживає поряд з позивачем. Свідку відомо про те, що подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 самостійно облаштовували будинок, ремонтували його. Зі слів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вказаний житловий будинок їм придбали, про особу хто його придбав свідку нічого не відомо.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що після одруження ОСОБА_1 та ОСОБА_3 почали проживати у спірному житловому будинку. Зі слів односельчан свідку відомо про те, що вказаний житловий будинок був придбаний матір`ю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 для проживання подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала, що в житловому будинку АДРЕСА_1 проживають рідні тітка та дядько свідка. Батько свідка допомагав з ремонтом у вказаному житловому будинку. Свідок вважала, що спірний житловий будинок належить позивачу, оскільки вона з сім`єю поживала в ньому.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала, що вона разом з своїм колишнім чоловіком ОСОБА_6 проживала у житловому будинку АДРЕСА_1 з 2001 року. В той час як дитина свідка мала намір отримати паспорт, свідку стало відомо про те, що житловий будинок не належить батькам чоловіка. Під час проживання в житловому будинку та проведення ремонту в ньому, сплати комунальних послуг будь-яких перешкод ніхто не чинив. Свідку невідомо кому належав житловий будинок станом на 2001 рік.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що в житловому будинку АДРЕСА_1 проживає з 1985 року. Про будь-які спори щодо права власності на вказаний житловий будинок свідку нічого не відомо. Вказаний житловий будинок був відремонтований власними коштами його сім`ї.

Обставини щодо проведення ремонту у спірному будинку, сплата житлово-комунальних послуг, оформлення субсидії, сплата земельного податку, підтверджують факт відкритого та безперервного користування домоволодіння.

Проте, сам по собі факт користування позивачем спірним домоволодінням не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю.

Встановлено, що власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташовується в АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 . Вказана обставина у повній мірі підтверджується дублікатом договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_13 , секретарем виконавчого комітету Любарецької сільської Ради народних депутатів Бориспільського району Київської області від 03 жовтня 1984 року, зареєстрованого в реєстрі за №120 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 лютого 2022 року (а.с.82,83).

ОСОБА_2 не відмовилась від права власності на спірний об`єкт нерухомого майна. Дана обставина виключає можливість набуття позивачем права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю.

З огляду на викладені обставини в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

7. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанції (а.с.1) вбачається, що при пред`явленні позову ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 5601 гривень 27 копійок. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого нею позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування понесених судових витрат, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст.316, ч.1 та ч.2 ст.328, ч.1 та ч.4 ст.344 ЦК України, ч.1, ч.5 та ч.6 ст.81, ч.1 ст.141, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на будинок з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 за набувальною давністю - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду - 25 листопада 2022 року.

Суддя: В.В. Журавський