Справа № 2-1139/2009 Головуючий у 1 інстанції: Гулкевич О.В.
Провадження № 22-ц/811/446/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цьони С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 січня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Стрийської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

в с т а н о в и в:

В листопаді 2021 року звернулась в суд з заявою згідно якої просила відновити втрачене судове провадження у цивільній справі № 2-1139/2009 за позовом ОСОБА_2 до Стрийської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування заявлених вимог покликалась на те, що на даний момент часу у Жидачівському районному суді Львівської області знаходиться справа №443/327/15 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , КП ЛОБ «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» за участю третіх осіб Жидачівської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області у особі відділу Держгеокадастру у Жидачівському районі про визнання недійсним заповіту та скасування державної реєстрації права власності, у ході розгляду якої вона дізналась про існування рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.04.2009 у справі № 2-1139/2009. Вказане рішення є частиною спадкової справи № 350/2009 по смерті ОСОБА_6 ..

27 липня 2021 року нею подано апеляційну скаргу на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.04.2009 у справі №2-1139/2009, яке набрало законної сили. 27.04.2009. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 16.08.2021 у справі № 2-1139/2009 матеріали за апеляційною скаргою заявника повернуто до суду першої інстанції для належного оформлення та вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження. Листом від 08.09.2021 вих. № 06-137/12/2021 Стрийський міськрайонний суд повідомив, що вона вправі звернутись із заявою про відновлення втраченого судового провадження по справі № 2-1139/2009.

Таким чином, на виконання п.5 ч. 2 ст. 491 ЦПК України зазначає саме на потребу відновлення втраченого судового провадження у максимально повній мірі (процесуальні документи, а перш за все рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.04.2009 у справі № 2-1139/2009, а також інші матеріали справи) з метою забезпечення можливості апеляційного оскарження рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.04.2009.

Оскаржуваною ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 січня 2022 року відмовлено у відновленні втраченого судового провадження у справі № 2-1139/2009 за позовом ОСОБА_2 до Стрийської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Роз`яснено учасникам справи, що відмова у відновленні втраченого провадження не позбавляє учасників справи права повторно звернутись до суду з цим питанням у разі наявності необхідних документів.

Вказану ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 .

Вважає, що ухвалу суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає те, що заява про відновлення втраченого судового провадження заслухана за відсутності наявних (не знищених) матеріалів справи №2-1139/2009, без витребування матеріалів з архіву суду та без з`ясування того, які ще відомості та письмові матеріали, крім рішення від 16.04.2009 року щодо справи №2-1139/2009 наявні в архіві. Звертає увагу на те, що заява розглянута без врахування факту виконання рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.04.2009 року, свідченням чого є подання заяви ОСОБА_2 від 12.05.2009 року про прийняття спадщини та видача свідоцтва про право на спадщину.

Також вказує, що суд не мотивував своє судове рішення належним чином.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву задоволити.

Сторони в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомляли та клопотань про відкладення розгляду справи не подавали.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Поважність причин відкладення судом апеляційної інстанції не встановлена, заявники реалізували своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю сторін у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 21 листопада 2022 року, про що зазначено у вступній частині постанови.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у відновленні втраченого судового провадження, суд першої інстанції виходив з того, що документів на підставі яких можливо було б вирішити питання про відновлення втраченого судового провадження в даному провадженні суду не надані, інші джерела інформації відсутні, а наявних документів, долучених до матеріалів справи недостатньо для відновлення втраченого судового провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

За приписами частини 1 ст.488 ЦПК України, відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною 1 ст.489 ЦПК України визначено, що втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

За змістом ст.493 ЦПК України при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення, та вчиняти інші процесуальні дії, передбачені цим Кодексом, з метою відновлення втраченого судового провадження.

Матеріалами справи та судом встановлено, що згідно довідки Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.09.2021 року, у архіві Стрийського міськрайонного суду знаходилась цивільна справа №2-1139/2009 за позовом ОСОБА_2 до Стрийської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Станом на 06.09.2021 матеріали цивільної справи № 2-1139/2009 знищені у зв`язку з спливом строків зберігання таких справ у архіві суду. Оригінал рішення від 16.04.2009 знаходиться у зшитку № 2-1070:2-1223.

Заявником до заяви про відновлення втраченого судового провадження долучені фотокопії документів, які були досліджені судом, зокрема заповіт ОСОБА_6 від 12.04.2000, посвідчений приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу Михайлюк Н.Г. та зареєстрований у реєстрі за № 394, який згадується у рішенні суду від 16.04.2009 та копія свідоцтва про смерть ОСОБА_6 від 20.08.2008 серії НОМЕР_1 .

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 , який був позивачем у даній справі помер.

Документів які були подані сторонами при розгляді справи та надіслані (видані) судом до втрати провадження, до суду надані не були та не можуть бути надані, оскільки заявниця не була учасником даної цивільної справи.

За змістом розділу десятого «Відновлення втраченого судового провадження» ЦПК України обсяг документів втраченого судового провадження, які підлягають відновленню, законодавцем віднесено на розсуд суду. Так, відповідно до частини першої статті 494 ЦПК України на підставі зібраних і перевірених матеріалів, суд ухвалює рішення про відновлення втраченого провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. У зв`язку з цим слід враховувати, що обсяг документів втраченого судового провадження, які підлягають відновленню, залежить від мети такого відновлення. Для оскарження судового рішення, його перегляду за нововиявленими обставинами необхідним є не лише відновлення самого рішення, а й відновлення письмових доказів у справі, які досліджувалися судом і результати оцінки яких відображені у такому рішенні.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення частини першої статті 494 ЦПК України свідчить, що допускається відновлення втраченого провадження в частині, якщо провадження втраченого у відповідній частині. При цьому, не допускається відновлення втраченого провадження в частині, якщо воно втрачене повністю.

Зазначена правова позиція висловлена в ухвалі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року (справа № 111/2150/13-ц,провадження №61-24083сво18); в ухвалі Верховного Суду від 29.05.2019 (справа № 257/2766/13-ц, провадження № 61-23302св18).

Судом першої інстанції правильно зазначено, що зібраних матеріалів має бути достатньо для точного відновлення втраченого судового провадження, при цьому вказаних фотокопій є недостатньо для відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 2-1139/2009, в зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для відновлення втраченого провадження.

Документів які були подані сторонами при розгляді справи та надіслані (видані) судом до втрати провадження, до суду надані не були та не можуть бути надані, оскільки заявниця не була учасником даної цивільної справи.

Жодних клопотань щодо допиту свідків, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу № 2-1139/2009 з якої втрачено провадження ні заявницею, ні її представником не заявлялось.

За приписами ч. 3 ст. 494 ЦПК України у разі недостатності зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження суд відмовляє у відновленні втраченого судового провадження і роз`яснює учасникам справи право на повторне звернення з такою самою заявою за наявності необхідних документів.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Питання щодо відновлення втраченого провадження розглянуто по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, ухвала постановлена у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п.1, 375, 381 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21.11.2022 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.