Провадження № 2/752/428/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05.10.2022 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі: головуючого по справі судді - Мазура Ю.Ю.,

за участю секретаря - Луценко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

19 серпня 2019 року до Голосіївського районного суду м. Києва на новий розгляд надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, після скасування рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2017 року.

В травні 2020, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в особі свого представника, звернулися до суду із позовом третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, в якому просять: залучити ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору по справі № 752/22183/14-ц, та ОСОБА_2 , в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору по справі № 752/22183/14-ц; визнати право власності за ОСОБА_1 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з 2-х кімнат, загальною площею 124,5 кв.м, у тому числі житловою площею 67,7 кв.м; визнати право власності за ОСОБА_2 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка складається з 1-ї кімнати, загальною площею 71,0 кв.м, у тому числі житловою площею 28,7 кв.м.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.06.2020 прийнято позов третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності, і об`єднано їх в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.05.2021 позовну заяву за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння - залишено без розгляду та відкладено підготовче засідання по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.07.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності, до судового розгляду по суті.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначають, що 07.07.2017 між ТОВ «НЕВІРОС», ОСОБА_3 , ОСОБА_5 було підписано договір відступлення права вимоги № 2, згідно якого майнові права на квартиру АДРЕСА_3 та на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 54,30 кв.м., жилою площею 29,710 кв.м., кількість кімнат - 1, розташовану на 1 поверсі, 1 секції житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 перейшли до ОСОБА_5 . 26.07.2017 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було підписано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 та на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 54,30 кв.м., жилою площею 29,710 кв.м., кількість кімнат - 1, розташовану на 1 поверсі, 1 секції житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 . На підставі висновку ТОВ «Українське Бюро технічної інвентаризації та оцінки майна» від 24.11.2017 № 2 щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, квартиру під номером АДРЕСА_6 , було поділено на два об`єкти нерухомого майна: квартира АДРЕСА_7 : загальною площею 124,5 кв.м., житловою площею 67,7 кв.м. та квартира АДРЕСА_8 : загальною площею 71 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м. 26.04.2018 між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_9 . 26.05.2018 між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_10 .

Враховуючи викладене, позивачі звернулись до суду за захистом своїх прав. В позовній заяві просили визнати право власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_10 , яка складається з 2-х кімнат, загальною площею 124,5 кв.м., у тому числі житловою площею 67,7 кв.м.; визнати право власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_9 , яка складається з 1 кімнати, загальною площею 71 кв.м., у тому числі житловою площею 28,7 кв.м.; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позивачі в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. Представник позивачів надав до суду заяву про розгляд справи без його участі за наданими суду доказами.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, свого представника не направили. Будь-яких заяв та клопотань до суду не надали.

Суд дослідивши докази і письмові пояснення викладені у позовній заяві, встановив такі обставини.

Статтею 41 Конституції України, визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20.12.2016 у даній справі позов задоволено, визнано за ОСОБА_3 майнові права (право власності) на квартиру АДРЕСА_3 та на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 54,30 кв.м., жилою площею 29,710 кв.м., кількість кімнат - 1, розташовану на 1 поверсі, 1 секції житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 . Витребувано у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 майнові права на вищевказані квартири. Вирішено питання про розподіл судових витрат. За заявою ОСОБА_3 ухвалою суду від 05.01.2015 у справі було накладено забезпечення, а саме заборону відчуження квартири АДРЕСА_3 та майнових прав на неї, та квартири АДРЕСА_11 та майнових прав на неї.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.06.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20.12.2016 залишено без змін. Вищезазначена Ухвала суду від 05.01.2015 про забезпечення позову не була скасована.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 отримавши рішення суду, яке набрало законної сили, у справі про визнання нею майнових прав (права власності) на спірні квартири за договорами відступлення права вимоги, відступила таке право своєму сину ОСОБА_8 , який зареєстрував своє право власності на спірні квартири та в подальшому відчужив це майно третім особам, проігнорувавши заборону суду, накладену Ухвалою суду від 05.01.2015.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.07.2019 касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20.12.2016 та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12.06.2017 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як встановлено рішеннями вказаних судів під час розгляду даної справи, 27.10.2015 між ТОВ «Невірос» та ТОВ «КФ «Нова Адреса» укладено договір № 27-10/25 про пайове інвестування у житлове будівництво з додатками № 1 та № 2, згідно з яким об`єктом будівництва є однокімнатна квартира за умовним номером 3, загальною площею 56,74 кв.м., жилою площею 31,84 кв.м., розташована на 1 житловому поверсі, 1 під`їзду за адресою: АДРЕСА_5 (будівельна адреса).

11.02.2008 між ТОВ «Невірос», ТОВ «КФ «Нова Адреса» та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги, згідно з якими від ТОВ «КФ «Нова Адреса» відступило, а ОСОБА_3 прийняла право інвестора за договором від 27.10.2005 № 27-10/25 про пайове інвестування у житлове будівництво.

14.12.2005 між ТОВ «Невірос» та ОСОБА_3 укладено договір № 14-12/30 про пайове інвестування у житлове будівництво з додатками № 1, № 2, № 3, згідно з якими об`єктом інвестування є чотирикімнатна квартира за умовним номером 86, загальною площею 196,27 кв.м., житловою площею 123,58 кв.м. розташована на 6 житловому поверсі 4 під`їзду за адресою: АДРЕСА_5 (будівельна адреса).

02.12.2008 між ТОВ «Невірос», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено два договори про відступлення права вимоги, згідно з яким ОСОБА_3 передала ОСОБА_4 права інвестора за договором від 27.10.2005 № 27-10/25 про пайове інвестування у житлове будівництво та договором про відступлення права вимоги від 11.02.2008, а також за договором від 14.12.2005 № 14-12/30 про пайове інвестування у житлове будівництво.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26.10.2010 із внесеними виправленнями на підставі ухвали суду від 19.11.2010 визнано за ОСОБА_4 право власності на об`єкт незавершеного будівництва, зокрема: жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_12 загальною площею 196,27 кв.м., жилою площею 123,58 кв.м., розташоване на сьомому поверсі (четвертому житловому поверсі) 4 під`їзду; жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_13 , загальною площею 56,7 кв.м., жилою площею 31,84 кв.м., розташоване на четвертому поверсі (1-му житловому поверсі) 1 під`їзду.

Вказане рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26.10.2010 справа № 2-3431/10 не скасоване, не переглядалось за нововиявленими обставинами, а відтак є таким, що набрала законної сили та є обов`язковим до виконання.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою «Совтрансавто-Холдинг» проти України визначено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової впевненості, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути постановлено під сумнів.

25.11.2014 Державна архітектурно-будівельна інспекція України на підставі акту готовності об`єкта до експлуатації від 20.11.2014 видала сертифікат серії ІУ № 05 про закінчення будівництвом житлового будинку з об`єктами соціально-культурного призначення на АДРЕСА_5 .

Із листа ТОВ «Невірос» від 05.06.2015 вих. № 05-06/15 вбачається, що після внесеня змін до проектної документації та введення об`єкта будівництва в експлуатацію квартира АДРЕСА_14 .

За заявою представника ОСОБА_3 про вчинення злочину 05.12.2012 до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено кримінальне провадження № 0000915 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на підставі висновку ТОВ «Українське бюро технічної інвентаризації та оцінки майна» від 24.11.2017 № 2 щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, квартиру під номером АДРЕСА_6 , було поділено на два об`єкти нерухомого майна: квартира АДРЕСА_7 : загальною площею 124,5 кв.м., житловою площею 67,7 кв.м. та квартира АДРЕСА_8 : загальною площею 71 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м.

26.04.2018 між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_9 , посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Прокудіною Л.Д., зареєстровано в реєстрі за № 562.

26.05.2018 між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_10 , посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Проскурнею Т.О., зареєстровано в реєстрі за № 1085.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 196884404 від 20.01.2020 право власності на спірну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_15 зареєстровано за ОСОБА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 196884404 від 20.01.2020, право власності на спірну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_16 зареєстровано за ОСОБА_2 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 196866620 від 20.01.2020 право власності на спірну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_13 зареєстровано за ОСОБА_9 .

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах, визначених цивільним законодавством.

Згідно з нормами ЦК України до первинного способу набуття права власності, зокрема, належить набуття права власності на новостворену річ (в тому числі, на об`єкт незавершеного будівництва), на яку раніше не було і не могло бути встановлене нічиє право власності (ст. 331 ЦК України).

Таким чином, підставою первинного способу набуття права власності є правопороджуючі юридичні факти, а для похідного - правовідносини, які виникли на підставі відповідних юридичних фактів.

Положеннями ч. 2 ст. 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття.

У ч. 3 ст. 388 ЦК України передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках.

За нормою ч.1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до правового висновку, викладеному у пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Також Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (Постанова Верховного суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Порядок оформлення права власності на об`єкт інвестування після прийняття такого об`єкта в експлуатацію визначено відповідними нормами.

Відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Як встановлено судом, ОСОБА_10 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Невірос», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_12 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбуд Девелопмент». В зазначеній позовній заяві заявлені наступні позовні вимоги: визнати недійсним договір про відступлення права вимоги № 2 від 07.07.2017, що укладений між ТОВ «Невірос», ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ; визнати недійсним договір про відступлення права вимоги № 1 від 07.07.2017, що укладений між ТОВ «Невіром», ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ; витребувати з чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_17 ; витребувати з чужого незаконного володіння у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_7 загальною площею 124,5 кв.м., жилою площею 67,7 кв.м., кількість кімнат - 2, розташовану на 6 поверсі, 4 секції житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 ; витребувати з чужого незаконного володіння у ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_11 .

Станом на момент ухвалення рішення по даній цивільній справі, рішення по вказаному вище позову ОСОБА_13 по справі № 752/5078/20 не ухвалено.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. За недійсним правочином, особа не набуває права власності на майно.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності не підлягають задоволенню, оскільки на момент ухвалення рішення по даній цивільній справі оспорюються договори відступлення права вимоги у цивільній справі № 752/5078/20, та рішення по вказаній цивільній справі ще не ухвалено.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу між сторонами не підлягають.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Голосіївський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Ю. Мазур