Єдиний унікальний номер 722/479/22
Номер провадження 2/722/167/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року Сокирянський районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді Ратушенка О.М.

секретаря судових засідань Кушнір І.В.

з участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Бацей Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сокиряни в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Залуцького Віктора Нарцизовича, поданого в інтересах ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Залуцький В.Н., діючи від імені ОСОБА_2 , звернувся в Сокирянський районний суд з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позов вказував, що 02.09.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №E/V082833 (надалі - Договір), згідно умов якого ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 70000 доларів США на термін до 30.08.2018 року.

Того ж дня між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 і ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки №E/V082833-2, згідно якого останні передали в іпотеку нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 30.07.2015 року в справі №722/605/15-ц, зміненого рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 08.10.2015 року задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та стягнуто з останнього на користь банку заборгованість за кредитним Договором в сумі 51635,80 доларів США, що станом на 17.03.2015 року становило 1177626,27 грн.

10.07.2021 року ОСОБА_2 , керуючись п.7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» в редакції Закону №1381-ІХ від 13.04.2021 року, звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про проведення реструктуризації зобов`язань за кредитним Договором.

Проте, вказана заява ОСОБА_2 була залишена відповідачем поза увагою.

29.09.2021 року ОСОБА_2 повторно звернувся до банку з заявою про проведення реструктуризації його кредитної заборгованості.

Реагуючи на його заяву, працівник АТ КБ «ПриватБанк» в телефонному режимі повідомив ОСОБА_2 що в розгляді його заяви відмовлено, у зв`язку з тим, що кредит, який він отримав, не являється споживчим, адже наданий по програмі мікрокредитування на здійснення підприємницької діяльності.

Аналогічну відповідь надав банк і на заяву ОСОБА_2 від 17.01.2022 року.

Представник позивача вважає, що кредит одержаний ОСОБА_2 за договором №E/V082833 є споживчим, ним, при зверненні до банку із заявою було надано всі необхідні документи, а тому згідно п.7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» в редакції Закону №1381-ІХ від 13.04.2021 року банк зобов`язаний був повести реструктуризацію.

Враховуючи викладене, представник позивача просив визнати протиправними дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо відмови у проведенні реструктуризації заборгованості, яка виникла за кредитним договором №E/V082833 від 02.09.2008 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 та зобов`язати відповідача провести реструктуризацію вказаної заборгованості у відповідності до п.7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».

25.05.2022 року представник відповідача Бацей Т.М. надіслала до суду відзив на позов, в якому проти його задоволення заперечувала вказуючи, що ОСОБА_2 , при зверненні до банку із заявою про проведення реструктуризації заборгованості, не було додано всіх необхідних документів, передбачених п.п.4 п.7 Закону України №1381-ІХ, зокрема розширеної інформації щодо іпотекодавця ОСОБА_4 , що, у відповідності до того ж пункту Закону, звільняло банк від обов`язку проведення реструктуризації.

Окрім цього, представник відповідача вказувала, що ОСОБА_2 отримав кредит в рамках програми «Мікрокредитування» на розвиток підприємницької діяльності, а саме на «побудову пункту технічного обслуговування», який не є споживчим кредитом, а тому не підлягає реструктуризації.

06.06.2022 року представник позивача надіслав на адресу суду відповідь на відзив відповідача.

08.06.2022 року представник відповідача подала до суду заперечення на відповідь на відзив.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Залуцький В.Н. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 проти задоволення позову заперечувала, з підстав, викладених нею у відзиві на позов.

Заслухавши позиції представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Судом встановлено, що 02.09.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №E/V082833 (надалі - Договір), згідно умов якого ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 70000 доларів США на термін до 30.08.2018 року.

Того ж дня між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 і ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки №E/V082833-2, згідно якого останні передали в іпотеку нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 30.07.2015 року в справі №722/605/15-ц, зміненого рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 08.10.2015 року задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та стягнуто з останнього на користь банку заборгованість за кредитним Договором в сумі 51635,80 доларів США, що станом на 17.03.2015 року становило 1177626,27 грн.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» №1381-IX від 13 квітня 2021 року внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», а саме Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 7.

Відповідно до пункту пп.1,2 п.7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом:

1) обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі:

- наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника;

- відсутності станом на 1 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 1 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 1 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 1 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації;

2) виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду, або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом «г» частини першої статті 121 Земельного кодексу України.

Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов:

предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі).

За змістом пп.4 п.7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року у заяві про проведення реструктуризації зазначаються:

прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) позичальника;

найменування кредитодавця (повне або скорочене);

інформація про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подається заява;

інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника);

інформація про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса);

інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса), - у разі наявності майнового поручителя;

документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя).

У разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом.

10.07.2021 року ОСОБА_2 , керуючись п.7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» в редакції Закону №1381-ІХ від 13.04.2021 року, звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про проведення реструктуризації зобов`язань за кредитним Договором.

29.09.2021 року ОСОБА_2 повторно звернувся до банку з заявою про проведення реструктуризації його кредитної заборгованості.

17.12.2021 року ОСОБА_2 втретє звернувся до банку з аналогічною заявою.

17.01.2022 року на адресу ОСОБА_2 банком направлено лист №20.1.0.0.0/7-21221/29437 від 12.01.2022 року яким відмовлено позивачу в проведенні реструктуризації, з підстав, що виданий кредит не є споживчим, адже в заявці на його отримання вказано цільове використання кредитних коштів «будівництво пункту технічного обслуговування».

Суд не погоджується з таким висновком банку з огляду на таке.

Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно п.11 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року №1734-VIII договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Отже, однією з основних істотних умов договору про споживчий кредит є його предмет, тобто загальний розмір отриманого кредиту та мета його отримання.

Згідно п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року №1023-ХІІ споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Як вбачається з укладеного між сторонами Договору №E/V082833 від 02.09.2008 року його предметом є кредитні кошти в сумі 70000 доларів США одержані ОСОБА_2 на споживчі цілі (п.п. 1.2, 1.4 Договору).

При цьому, в договорі сторонами не узгоджено та не конкретизовано на які саме споживчі цілі ОСОБА_2 зобов`язувався їх витратити.

Оскільки саме таку форму договору та саме в такій його редакції банк, як надавач фінансових послуг, надав ОСОБА_2 на підпис для його укладення, відповідно це відповідало волі та бажанню банку укласти з відповідачем саме договір споживчого кредиту, про що ним і було зазначено в п.1.4.

Посилання представника відповідача та уповноваженого представника банку при здійсненні ОСОБА_2 відмови в проведенні реструктуризації на те, що укладений ним договір не є споживчим з огляду на подану ним заявку на одержання кредиту, згідно якої цільове використання коштів «побудова пункту технічного обслуговування», не може свідчити про іншу правову природу укладеного кредитного договору, адже в ньому не вказано що він укладений саме на підставі заявки ОСОБА_2 від 15.06.2008 року, а кредитні кошти надавалися для будівництва пункту технічного обслуговування чи здійснення підприємницької діяльності.

Подана ОСОБА_2 заявка ніяким чином не зобов`язувала банк надати йому кредит на умовах та цілі, вказані в ній, адже за результатом її розгляду банк мав право відмовити у видачі кредиту.

Окрім цього, в разі одержання ОСОБА_2 кредиту для здійснення підприємницької діяльності, він мав би виступати стороною договору в якості фізичної особи-підприємця та одержати кредитні кошти на поточний рахунок.

Натомість, як встановлено судом, ОСОБА_2 одержав кошти в сумі 70000 доларів США з каси банку, що підтверджується копією заяви про видачу готівки від 05.09.2008 року та ордером розпорядження №2833 від 05.09.2008 року.

Твердження представника відповідача про те, що укладений кредитний договір не є споживчим, адже наданий за програмою «мікрокредитування», за якою кредит надається виключно для підтримки підприємницької діяльності не заслуговують на увагу, адже нічим не підтверджені.

На підставі ч.1ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із положеннями частини першої, п`ятої, шостої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме, такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, а сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Враховуючи викладене суд вважає, що за умовами укладеного Договору №E/V082833 від 02.09.2008 року ОСОБА_2 було надано саме споживчий кредит, а тому згідно п.7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року він мав право на реструктуризацію заборгованості за ним.

Разом з цим, як вбачається з копій поданих ОСОБА_2 заяв №1 від 10.07.2021 року та №2 від 29.09.2021 року, при зверненні до банку ним було подано інформацію (інформаційну довідку) із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо ОСОБА_2 ; інформацію (інформаційну довідку) із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо ОСОБА_6 (дружина); інформацію (інформаційну довідку) із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо ОСОБА_7 (син); інформацію (інформаційну довідку) із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо ОСОБА_3 (Іпотекодавець-2); довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 ; Витяг про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за адресою АДРЕСА_2 ; витяг про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за адресою АДРЕСА_1

При цьому, будь-яких документів, які передбачені пп.4 п.7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року щодо ОСОБА_4 , який є іпотекодавцем-1 за договором іпотеки №E/V082833-2 ОСОБА_2 банку надано не було.

Враховуючи те, що за вимогами пп.4 п.7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року у разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом, суд вважає відмову банку в проведенні ОСОБА_2 реструктуризації правомірною.

Доводи представника позивача адвоката Залуцького В.Н. про неповідомлення представниками банку щодо неповноти подання ОСОБА_2 всього пакету документів спростовуються встановленими судом обставинами, в ході розгляду даної справи, зокрема:

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 зазначила, що після звернення ОСОБА_2 із заявою на проведення реструктуризації заборгованості, уповноважений представник банку двічі телефонував до нього та повідомляв, зокрема, про неподання всіх передбачених законом №1734-VIII документів.

Дані обставини були відомі представнику позивача адвокату Залуцькому В.Н., адже ще при зверненні з позовом до суду (до відкриття провадження у справі та одержання відзиву на позов, в якому про це було зазначено) в п.10 позовної заяви він наперед вказав, що в телефонному режимі жодних заперечень від ПАТ КБ «ПриватБанк» стосовно неповноти або неналежності документів, які були додані до заяви про надання реструктуризації на адресу ОСОБА_2 не надходило.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Одночасно суд нагадує позивачу, що за змістом пп.3 п.7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом.

У разі визнання судом поважними інших причин неподання заяви про проведення реструктуризації протягом тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом суд може встановити інший строк для подання заяви.

Якщо строк подання заяви про проведення реструктуризації пропущено позичальником з поважних причин (хвороба, перебування за межами території України тощо), кредитор за клопотанням позичальника має право подовжити строк подання заяви про проведення реструктуризації на два місяці.

Керуючись ст.ст. 2-4, 7, 9-13, 17-19, 23, 76-81, 89, 95, 133, 137, 141, 247-248, 258-259, 263-265, 268, 272-275, 279, 353-355, п. 3 Прикінцевих положень, п. 15.5. перехідних положень ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Сокирянський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:

Повний текст рішення складено 18.11.2022 року