Справа №442/8279/21
Провадження №2/442/945/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2022 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Крамара О.В.

з участю секретаря - Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом, який мотивує тим, що ОСОБА_2 , 15.12.2020 року о 01 год. 40 хв. в с.Станиля Дрогобицького району по вул..Грушевського, керуючи автомобілем марки ВАЗ 21240 д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі (грунтовій), виїжджаючи на головну дорогу із асфальтно- бетонним дорожнім покриттям, не надав перевагу в русі автомобілю марки Кia Sorento д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався поголовній дорозі, чим порушив п. 16.15 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.01.2021 року у справі 442/8134/20, ОСОБА_2 визнано винним за ст.124 КУпАП.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 , автомобіль позивача Кia Sorento д.н.з. НОМЕР_2 , зазнав механічних ушкоджень, вартість збитків 263270 грн.

На момент ДТП ОСОБА_2 мав діючий поліс страхування ОСЦПВ страхової компанії «ТАС», яка за заявою позивача в межах страхового відшкодування, відшкодувала позивачу збитки на суму 104683 грн. 71 коп. Залишок суми, яка становить 168586 грн. 29 коп. відповідач в добровільному порядку, відмовляється відшкодувати. Відповідно, за захистом своїх прав змушений звернутися в суд.

Представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала, просить позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечила, щодо задоволення позову покликаючись на його недоведеність.

Суд вислухавши доводи представників сторін, з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, встановив наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нормами ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статей 78, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.01.2021 року у справі 442/8134/20, ОСОБА_2 визнано винним за ст.124 КУпАП, в тому, що: він, 15.12.2020 року о 01 год. 40 хв. в с.Станиля Дрогобицького району по вул..Грушевського, керуючи автомобілем марки ВАЗ 21240 д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі (грунтовій), виїжджаючи на головну дорогу із асфальтно- бетонним дорожнім покриттям, не надав перевагу в русі автомобілю марки Кia Sorento д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, чим порушив п. 16.15 ПДР України. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 , автомобіль позивача Кia Sorento д.н.з. НОМЕР_2 , зазнав механічних ушкоджень.

На момент ДТП ОСОБА_2 мав діючий поліс страхування ОСЦПВ страхової компанії «ТАС», яка за заявою позивача в межах страхової суми, відшкодувала позивачу збитки на суму 104683 грн. 71 коп.

Суд критично ставиться до доводів позивача, щодо стягнення з відповідача 158586 грн. 29 коп., оскільки: видаткова накладна №ПП-004657 від 12.08.2021р., рахунок-фактура №35 від 02.08.2021р. та рахунок №840 від 10.08.2021р., суперечать змісту довідки № 63989 від 04.02.2021 про дорожньо-транспортну пригоду, щодо переліку пошкоджень, які отримав автомобіль позивача ОСОБА_1 марки КIA SORENTO д.н.з. НОМЕР_2 , під час ДТП, яке мало місце 15.12.2020р.

Зокрема, згідно довідки № 63989 від 04.02.2021 про дорожньо-транспортну пригоду, автомобіль позивача ОСОБА_1 марки КIA SORENTO д.н.з. НОМЕР_2 , під час ДТП, яке мало місце 15.12.2020р., отримав механічні пошкодження передньої правої частини. В той же час згідно: видаткової накладної №ПП-004657 від 12.08.2021р., рахунку-фактури №35 від 02.08.2021р. та рахунку №840 від 10.08.2021р., які позивачем не оплачені (в матеріалах справи відсутні докази, які б доводили протилежне), а лише замовлені, автомобіль позивача потребує нібито заміни деталей та ремонту не лише передньої правої частини, але і лівої частини та інших механічних пошкоджень, які не зазначено у довідці про дорожньо-транспортну пригоду.

Положеннями частини першої статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Закон України «Про обов`язкове страхування, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 3 вказаного закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-ІУ).

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (пункт 9.1 статті 9 Закону № 1961-ІV) .

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) сформульовано висновок, про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Закону № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

На момент ДТП, яке мало місце 15.12.2020р. згідно полісу №АР/8689073 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданого страховиком AT «СГ «ТАС» (приватне) від 13.10.2020р., транспортний засіб - автомобіль ВАЗ 212140 номерний знак НОМЕР_1 , яким керував відповідач ОСОБА_2 був забезпеченим транспортним засобом. Згідно даного полісу страхова сума за шкоду заподіяну майну потерпілого становить 130000 грн.

Позивач ОСОБА_1 , як потерпіла особа, та страховик визначили розмір страхового відшкодування шляхом укладення двостороннього договору про врегулювання страхового випадку, тому експертиза (оцінка) для визначення розміру шкоди до здійснення страхового відшкодування не проводилася.

Такі дії потерпілої особи ОСОБА_1 та страховика відповідають положенням пункту 36.2 ст. 36 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в силу якої, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Оскільки договори не зобов`язують нікого, крім осіб, які в них беруть участь, тому домовленістю між двома сторонами не може бути збільшено обсяг відповідальності третьої особи, не сторони такого договору.

Виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим ОСОБА_1 та страховиком, якщо він менше страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно до вимог Закону № 1961-IV, відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі статті 1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, особа розраховує на те, що у разі настання страхового випадку її майнові інтереси будуть захищені шляхом здійснення страховою організацією виплати на користь потерпілої особи у межах страхових сум (ліміту відповідальності), визначених таким договором.

Таким чином, якщо розмір страхового відшкодування визначений без проведення експертизи за Згодою страховика та потерпілого, і такий розмір страхового відшкодування не перевищує ліміту відповідальності страховика, то при вирішені спору, за позовом потерпілого у ДТП до винуватця про відшкодування шкоди, на підставі статті 1194 ЦК України у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, підлягає встановленню: загальний розмір заподіяної шкоди внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи; розмір оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, яка підлягала відшкодуванню страховиком відповідно до вимог Закону № 1961-IV; чи покриває ліміт відповідальності, встановлений договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961- IV.

Згідно заяви про страхове відшкодування поданої позивачем 29.01.2021 страховику АТ «СГ «ТАС», позивач та страховик дійшли взаємної згоди, що розмір страхового відшкодування становить 104683,71 грн. Узгоджена між потерпілим (позивачем) та страховиком сума страхового відшкодування не перевищує ліміту відповідальності страховика, визначеного у полісі № АР/8689073.

У відповідності до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази з боку позивача, що підтверджували би підставність його позовних вимог та судом не здобуто таких доказів в судовому процесі, тобто встановлених джерел інформації, що має значення для справи, у зв`язку з чим не заслуговують на увагу.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів - із поданих позивачем доказів, не вбачається яке саме його право порушено.

Згідно ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини душевних страждань, ступеня вини особи, що завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Позивачем не надано суду беззаперечних доказів для відшкодування відповідачем йому моральної шкоди

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволені позову повністю - за недоведеністю.

Понесені позивачем судові витрати, відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України слід віднести на його рахунок.

Керуючись ст. ст. 10, 13, 81, 258, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено 14.11.2022 року.

Суддя О.В. Крамар