Справа № 277/260/21
Провадження по справі №2/276/55/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Збаражського А.М.,

за участю секретаря судового засідання Ігнатенко О.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про відшкодування моральних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину, -

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_5 звернувся до суду в межах кримінального провадження №276/692/19 з цивільним позовом про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину. Просив стягнути солідарно з відповідачів майнову шкоду в сумі 19921,58 грн (витрати на лікування) та моральну шкоду в розмірі 500000,00 гривень, яка полягає в нанесенні побоїв, фізичному болі, душевних стражданнях, спричиненні тяжких наслідків встановлення 3-ї групи інвалідності, безстроково.

Вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 15.09.2020 ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч.2 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік; ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 296 ч.2, 121 ч.1 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років; стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_3 кошти у сумі 150000,00 гривень моральної шкоди в солідарному порядку, відмовивши в стягненні коштів на суму 350000 гривень.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 12.02.2021 вирок суду в частині вирішення цивільного позову скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, а в решті вирок залишено без змін.

Ухвалою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 16.03.2021 дану справу передано за підсудністю до Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області.

26.04.2021 позивачем подано уточнюючу позовну заяву про відшкодування моральних збитків, в якій ОСОБА_3 просив стягнути на його користь з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в солідарному порядку 150000,00 гривень, як відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України; стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду у розмірі 350000,00 гривень, заподіяну внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 11.05.2021 відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання.

22.11.2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засідання представник позивача просив задовольнити уточненні позовні вимоги в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні позову, оскільки свою винуватість у вчиненні злочинів щодо позивача заперечує в повному обсязі.

Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 15.09.2020 встановлено, що 18 лютого 2018 року близько 19 год. ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, перебували в громадському місці, неподалік магазину «Маркет-Волинський» по вул. Героїв України, 3 в смт. Хорошів, Житомирської області. В присутності інших осіб, бажаючи показати свою зневагу до існуючих правил поведінки в суспільстві, самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам та суспільству, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи та нехтуючи елементарні та загальноприйняті правила поведінки людини у суспільстві, діючи з особливою зухвалістю, ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_3 , який знаходився на сходинковому майданчику магазину «Маркет-Волинський», де безпричинно наніс останньому один удар рукою зігнутою у кулак в обличчя, внаслідок чого він впав на долоні рук та коліна. Після цього ОСОБА_2 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, в присутності інших осіб, бажаючи показати свою зневагу до існуючих правил поведінки в суспільстві, самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам та суспільству, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи та нехтуючи елементарні та загальноприйняті правила поведінки людини у суспільстві, діючи з особливою зухвалістю, підбігли до лежачого на землі ОСОБА_3 і ОСОБА_2 безпричинно, з лівої сторони наніс йому не менше чотирьох ударів ногами в область тулуба та голови. Особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, безпричинно з правої сторони наніс не менше чотирьох ударів ногами в область тулуба та голови, а коли потерпілий намагався піднятися - ОСОБА_2 наніс удар ногою у ліву скроневу ділянку його голови, в результаті чого спричинили ОСОБА_3 тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці лівого колінного суглобу, на тулубі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також фізичний біль та приниження людської гідності. В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_2 потерпілому ОСОБА_3 також спричинено тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді синця в навколоорбітальній ділянці ліворуч та епідуральної гематоми (крововиливу над твердою мозковою оболонкою) та забою головного мозку, яке є тяжким тілесним ушкодженням за критерієм небезпеки для життя.

ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч.2 КК України, а ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 296 ч.2, 121 ч.1 КК України.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 12.02.2021 вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 15.09.2020 в цій частині залишено без змін, набрав законної сили, а тому він є обов`язковим при визначенні правових наслідків дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з частиною першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При визначенні розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги розмір завданої моральної шкоди та її тривалість.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим (частина перша статті 1190 ЦК України).

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Згідно ч.1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Суд враховує що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було засуджено за ч.2 ст. 296 КК України, тобто за грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинені групою осіб. Так, вони в присутності інших осіб, бажаючи показати свою зневагу до існуючих правил поведінки в суспільстві, самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам та суспільству, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи та нехтуючи елементарні та загальноприйняті правила поведінки людини у суспільстві, діючи з особливою зухвалістю, завдали удари ОСОБА_3 в різні частини тіла, у результаті чого спричинили йому тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також фізичний біль, приниження людської гідності та душевні страждання.

Суд, керуючись ч. 1 ст. 1190 ЦК України, виходячи з принципу справедливості та розумності, факту завдання позивачу саме легких тілесних ушкоджень, та обґрунтування в ході розгляду справи обсягу перенесених ним моральних страждань, враховуючи ступінь вини відповідачів, характер та обсяг душевних страждань позивача, поведінку відповідачів, які не вибачились та жодним чином не відшкодували заподіяну шкоду, вважає доцільним визначити розмір моральної шкоди за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, 10000,00 гривень, що піддягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача.

Також, ОСОБА_2 було засуджено за ч.1 ст. 121 КК України, так як він умисно заподіяв ОСОБА_3 тяжкі тілесні ушкодження. Внаслідок заподіяної шкоди позивач змушений був витрачати кошти на лікування, що підтверджується відповідними чеками на суму 6505,61 гривень (а.сп.7-17).

Крім цього, ОСОБА_3 10.08.2018 було встановлено безстроково третю групу інвалідності, що доводиться довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії Серії 12ААБ №102529 (а.сп.18-19). Вказане свідчить про стійкий розлад функцій організму потерпілого, непоправного обмеження його життєдіяльності, втрати працездатності.

Суд враховує, що ОСОБА_3 внаслідок злочинних дій ОСОБА_2 отримав інвалідність у молодому віці, на час вчинення правопорушення йому було 27 років, і тепер його працездатність та життєдіяльність обмежена, моральні страждання не припинились.

Разом з цим суд вважає, що визначений розмір моральної шкоди в сумі 350 000,00 гривень є необґрунтований та завищений, а тому дана шкода підлягає до відшкодування в розмірі, який суд за своїм внутрішнім переконанням вважає пропорційним та справедливим, а саме в сумі 150 000,00 гривень, що підлягає відшкодуванню ОСОБА_2 на користь позивача.

Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. В іншій частині слід відмовити.

На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2250,00 гривень за вимогу про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з вчиненням злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, а також з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 солідарно на користь держави судовий збір у розмірі 1921,00 гривень за вимогу про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з вчиненням ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 19, 76 - 82, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 солідарно на користь ОСОБА_3 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України.

В іншій частині вимог у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2250,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 солідарно на користь держави судовий збір у розмірі 1921,00 гривень.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлено 22.11.2022.

Суддя А.М. Збаражський