Справа № 510/2281/21
Провадження №2/510/599/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.05.22 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання, яке призначалося на 25.05.2022р., не явились, про розгляд справи були двічі повідомлені в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, яка передбачає, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак в судові засідання вони не явились, відзиву на позов не надали.

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу від 23.10.2001р.; копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , оформленого на ім`я позивачки; копія домової книги на квартиру.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , діюча через свого представника - адвоката Златі Н.С., звернулася до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , зазначивши, що 23.10.2001 р. між нею та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 була досягнута домовленість про купівлю належної їм квартири АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу нерухомості було укладено у Ренійській філії «Бесарабська товарна біржа». Право власності за цим договором було зареєстровано КП «Ренійське БТІ» 25 жовтня 2001 року.

Відповідно до умов договору позивачка сплатила відповідачам 2000 грн. 00 коп., тобто вартість придбаного за договором купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідачки в свою чергу передали позивачці вказане нерухоме майно, документи на нього.

Вказаний договір не був засвідченій нотаріально у зв`язку з тим, що на той час нотаріальне посвідчення договору не передбачалося, так як відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991р. (в редакції, діючій на той час) «угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню».

Після вчинення правочину позивачка мешкає у придбаній квартирі, провела в ній ремонт, сплачує всі необхідні комунальні платежі.

При зверненні до відповідних органів з питанням про переоформлення технічної документації на нерухомість, позивачці було роз`яснено, що вона, як власник нерухомого майна, має право користуватися та володіти житлом, проте через ряд порушень, допущених біржею при оформленні договору, не може розпорядитися ним. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як було встановлено в судовому засіданні, 23.10.2001р. між сторонами було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу нерухомості було укладено у Ренійській філії «Бесарабська товарна біржа».Право власності за цим договором було зареєстровано КП «Ренійське БТІ» 25 жовтня 2001 року.

Відповідно до умов договору позивачка сплатила відповідачам 2000 грн 00 коп., тобто вартість придбаного по договору купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідачі в свою чергу передали позивачці вказане нерухоме майно.

Вказаний договір не був засвідченій нотаріально. З жовтня 2001 року ОСОБА_1 володіє, користується та розпоряджається спірною нерухомістю. Протягом цього часу вказане майно у неї витребувано не було, вимог щодо його повернення не висувалося. Крім того, у позивачки є оригінали всіх правовстановлюючих документів на спірне майно.

Згідно із ч.1. ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У зв`язку з тим, що спірні правовідношення мали місце до 01.01.2004р. (тобто до введення в дію Цивільного кодексу 2003р.), застосовуються положення цивільного законодавства 1964 р. Згідно ст. 227 ЦК України 1964р. договір, укладений із порушеннями нотаріальної форми є недійсним. Однак, в ч.2 ст. 47 ЦК України 1964р. зазначено, що якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин.

Аналогічні вимоги містить ст. 220 ЦК України 2003р. Частина 2 ст. 220 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Частина 2 ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Після укладання договору купівлі-продажу від 23.10.2001 року позивачка являється безумовним власником квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

З наданих суду документів вбачається, що сторони домовились про усі істотні умови договору та відбулося повне його виконання, відповідачі передали позивачці нерухоме майно, а позивачка прийняла його та сплатила за нього відповідну суму .

Таким чином, ОСОБА_1 правомірно володіє спірним майном.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до п.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ конвенцію та практику суду як джерело права.

У свою чергу, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів.

Тому, суд вважає, що є правові підстави визнати договір дійсним та право власності на квартиру за позивачкою.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України,

ст.ст. 47, 227 ЦК України 1963р., ст.ст. 220, 328, 334, 392, 657 ЦК України 2003р., -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Договір купівлі-продажу із реєстраційним номером 85-01, оформлений 23.10.2001р. у Ренійській філії «Бесарабська товарна біржа», згідно із яким ОСОБА_2 , ОСОБА_3 продали, а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1 , - визнати дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 (КПП НОМЕР_1 ) право власності на:

-квартиру АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Вячеслав ДУДНИК