УХВАЛА

30 листопада 2022 року м. Мукачево Справа №303/6990/22

2/303/1078/22

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Кость В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід судді Кость В.В. по справі

за позовом акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «ЗАКАРПАТГАЗ»

до відповідача ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває вищевказана цивільна справа.

29 листопада 2022 року відповідач повторно подав до суду заяву про відвід судді Кость В.В. з посиланням на фактичну наявність обставин, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді, а саме через вирішення попередньої заяви про відвід з порушенням положень статті 40 Цивільного процесуального кодексу України та відкриття провадження по справі з порушенням норм статі 177 Цивільного процесуального кодексу України. Крім того, заявник посилається на неможливість участі судді в розгляду даної справи, оскільки суддя Кость В.В. розглядав справу №303/3178/22 з тим самим предметом і з тих саме підстав.

На підставі частини восьмої статті 40 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 13 статті 7 Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши заяву відповідача про відвід судді та дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Приписами ст. 36 Цивільного процесуального кодексу України визначені окремі підстави для відводу судді. Зокрема до таких законодавець відніс наявність інших обставин, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді (пункт 5 частини першої), на що і посилається заявник.

Так, за доводами ОСОБА_1 суддя Кость В.В. перевищив повноваження при розгляді заяви про відвід від 23.11.2022, оскільки в порушення статті 40 Цивільного процесуального кодексу України питання про відвід не вирішено суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу. Крім того, ОСОБА_1 посилається на те, що провадження по справі відкрито з порушенням статті 177 Цивільного процесуального кодексу України і суддя Кость В.В. розглядав справу №303/3178/22.

Приймаючи до уваги вищевказані доводи відповідача щодо відводу судді по справі не предмет їх відповідності вищевказаним приписам цивільного процесуального закону слід констатувати відсутність передбачених законом підстав для відводу судді.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Частиною першою статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Як на підставу для відводу судді позивач посилається на приписи статті 36 ЦПК України, нормативна конструкція яких, з-поміж іншого, містить узагальнений перелік найпоширеніших обставин, доведення наявності яких може бути підставою для відводу судді.

При цьому, суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

(і) "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

(іі) "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже "правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене". Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Одночасно суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід судді слід врахувати те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу a priori не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Зокрема, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина 4 статті 36 Цивільного процесуального кодексу України ).

У спірній по справі ситуації фактичну наявність має саме незгода ОСОБА_1 з процесуальними рішеннями судді у межах розгляду даної цивільної справи, а саме: з ухвалою про відкриття провадження у справі від 31.10.2022 та ухвалою суду від 24.11.2022 про відмову в задоволенні заяви про відвід, а також його особистісне сприйняття окремих обставин судового розгляду справи, які не є свідченням необ`єктивності та неупередженості судді.

Інших об`єктивних та доказово підтверджених даних, які б свідчили про необ`єктивність та упередженість судді, чи про наявність будь-якого іншого суб`єктивного та об`єктивного критерію для відводу судді, відповідачем не зазначено.

Крім того, згідно з частиною першою статті 37 Цивільного процесуального кодексу України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

Так, за доводами відповідача, суддя, приймаючи участь у вирішенні цивільної справи №303/3178/22, не може брати участі при розгляді даної цивільної справи (№303/6990/22).

З даних автоматизованої системи документообігу суду вбачається, що 26.05.2022 суддею Кость В.В. винесено судовий наказ (справа №303/3178/22) щодо стягнення з боржника - ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» суми 2842,59 гривень (дві тисячі вісімсот сорок дві гривні 59 копійок) вартості розподіленого об`єму природного газу.

На підставі ухвали судді Кость В.В. від 22.06.2022 вищевказаний судовий наказ скасовано.

Разом з тим, суд зазначає, що непогодження з рішенням судді в іншій справі не є підставою для його відводу, передбаченою статтями 36, 37 Цивільного процесуального кодексу України.

Так, видача судового наказу про стягнення боргу із відповідача на користь позивача не може бути визначальною в оцінці об`єктивності та неупередженості дій судді під час розгляду даної цивільної справи за позовом акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «ЗАКАРПАТГАЗ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

При цьому, суд звертає увагу, що згідно з пунктом 7 частини першої статті 168 Цивільного процесуального кодексу України суд під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Таким чином, доводи заявника, не можуть свідчити про упередженість судді та його необ`єктивність і жодним чином не свідчать про неможливість винесення судом законного, справедливого та належним чином обґрунтованого (мотивованого) судового рішення у вказаній справі.

Суд повторно наголошує відповідачу, що незгода особи, яка бере участь у справі, з процесуальними діями судді під час судового розгляду справи є підставою для оскарження прийнятих за результатами розгляду справи рішень в апеляційному чи касаційному порядку. Оцінку процесуальним діям суду можуть надавати лише суди вищих інстанції.

З огляду на викладене, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про відвід судді Костя В.В. є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 36, 37, 39, 40, 41, 260, 353 Цивільного процесуального кодексу України

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Костя Віталія Володимировича відмовити.

2. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Кость