Справа №: 398/3500/22
провадження №: 2/398/1873/22
УХВАЛА

Іменем України

"22" листопада 2022 р. м.Олександрія

Суддя Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Подоляк Я.М., розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 и, в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей Олександрійської міської ради про відібрання малолітньої дитини та повернення її за попереднім місцем проживання,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який діє в інтересах останньої, звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою, відповідно до якої просить відібрати неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від його батька ОСОБА_3 та повернути його за попереднім місцем проживання, яким є місце проживання матері дитини ОСОБА_1 , а саме, за адресою: АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що малолітній син сторін має зареєстроване місце проживання за місцем реєстрації матері, позивача по справі, за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач, який є батьком дитини, самовільно, без погодження з матір`ю дитини забрав останнього та відвіз за місцем проживання своїх батьків: с.Новий Стародуб Олександрійського району Кіровоградської області.

Перевіривши матеріали справи, встановлено, що подана позовна заява не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України та підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Так, відповідно до частини першої статті 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Системний аналіз вказаної норми у контексті наявності спору батьків щодо місця проживання дитини дозволяє дійти висновку, що положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання.

Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19).

Натомість представником позивача до позовної заяви не долучено рішення органу опіки та піклування або суду про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю, що позбавляє суд встановити наявність чи відсутність в діях відповідача протиправності та взагалі предмета спору.

Крім того, в прохальній частині представник позивача просить відібрати неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від його батька ОСОБА_3 та повернути його за попереднім місцем проживання, яким є місце проживання матері дитини ОСОБА_1 , а саме, за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, як вбачається з довідки про склад сім`ї від 29.08.2022 року, виданої ОСББ «Спортивне 22» і позивач і малолітній ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Також позовна заява не містить точної адреси куди саме відповідач вивіз сина, вказано лише: с.Новий Стародуб Петрівського (наразі Олександрійського) району.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1. ст. 6 Конвенції про захист прав людини ї основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна Держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких має не допустити судовий процес у безладний рух.

За змістом рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011у справі 1-9/2011 вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог викладених у ст.ст.175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин позовну заяву слід залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків, шляхом надання доказів того, що місце проживання малолітнього ОСОБА_4 рішенням органом опіки та піклування або суду визначено за місцем проживання матері, позивача по справі ОСОБА_1 , а також, уточнення адреси, за якою наразі проживає малолітня дитина разом з батьком, та адреси, куди слід повернути малолітню дитини в разі її відібрання від батька.

Крім того, відповідно до ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у ст. 61 ЦПК України.

Згідно із ч. 6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що представник, який діє на підставі посвідченої довіреності, та, який не є адвокатом, не може здійснювати представництво інтересів сторони у даній справі, оскільки справа, що розглядається - не відноситься до категорії малозначних справ.

Зазначені положення не суперечать конституційній нормі щодо права особи на отримання професійної правничої допомоги.

Законодавче закріплення доручення саме адвокатам представництва інтересів особи у справах, які не відносяться до категорії малозначних, внаслідок складності та істотності правових наслідків, покликане забезпечити дотримання прав та інтересів особи, їх належний захист та виконання завдань цивільного судочинства.

Судом встановлено, що представник позивача ОСОБА_2 представляє інтереси позивача за довіреністю та немає свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, а отже, оскільки даний спір не є малозначним, справа не може бути розглянута в спрощеному позовному провадженні, він не може представляти інтереси позивача в суді в цій справі.

Керуючись ст.ст.175,177,185,260 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей Олександрійської міської ради про відібрання малолітньої дитини та повернення її за попереднім місцем проживання,, залишити без руху.

2.Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

3. Роз`яснити позивачу, що якщо відповідно до ухвали суду він у встановлений строк усуне недоліки позовної заяви, позовна заява вважатиметься поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

5. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Я.М. ПОДОЛЯК