Справа № 214/5870/21
2/214/1044/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 листопада 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Собченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору дійсним, визначення часток у спільному майні подружжя та визнання права власності в порядку спадкування за законом, треті особи ОСОБА_6 , Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Кульбіда Євгеній Михайлович,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 16.03.1999 року, укладений між ОСОБА_7 , як покупцем з однієї сторони, та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , як продавцями з іншої сторони, зареєстрований на Товарній біржі «Криворізька» за реєстровим номером 001/447-Н, а саме трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , визначити частку кожного із співвласників її та ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в приватній спільній сумісній власності у вигляді належної їм вказаної квартири, рівною та як 1/2 частку, а також визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач та ОСОБА_7 з 21 грудня 1991 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Перебуваючи у шлюбі позивач та ОСОБА_7 16 березня 1999 року за спільні кошти придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку було зареєстровано на ім`я чоловіка позивача. Так, 16 березня 1999 року між ОСОБА_7 , як покупцем з однієї сторони, та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , як продавцями з іншої сторони, був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна, який був зареєстрований на Товарній біржі «Криворізька» за реєстровим номером 001/447-Н. За умовами Договору останній нотаріальному посвідченню не підлягав. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді належної йому за життя 1/2 частки вказаної квартири, спадкоємцями після смерті якого за законом першої черги є позивач та третя особа у справі ОСОБА_6 , який відмовився від належної йому частки у спадщині на користь своєї матері - позивача у цій справі. Так, з метою прийняття спадщини після смерті чоловіка позивач звернулась до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбіди Є.М. за отриманням Свідоцтва про право на спадщину за законом, однак отримала відмову через те, що правоустановчий документ на заявлене спадкове майно був оформлений всупереч нормам Закону України «Про товарну біржу», у зв`язку з чим позивач вимушена була звернутись до суду з даним позовом.

Позивач у судове засідання надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просила розглянути справу за її відсутності.

Представник Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради у судове засідання також надала письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, вирішення якої поклала на розсуд суду.

Інші відповідачі у справі про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, однак у судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за їх відсутності до суду не надали.

ОСОБА_6 про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не надав.

Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Кульбіда Євгеній Михайлович надав до суду завірену належним чином копію спадкової справи №54/2021, заведену 26 квітня 2021 року після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 .

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Так, згідно Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , позивач на ОСОБА_7 з 21 грудня 1991 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.12).

Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_6 (а.с.13).

Так, як убачається з матеріалів справи, 16 березня 1999 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , як продавцями з однієї сторони, та ОСОБА_7 , як покупцем з іншої сторони, був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , який був зареєстрований на Товарній біржі «Криворізька» за реєстровим номером 001/447-Н (а.с.17-18).

Разом з тим, 30 березня 1999 року ОСОБА_7 зареєстрував право власності на вказану квартиру за собою в Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації, про що було зроблено відповідний запис в реєстровій книзі за №27П-163-163, що підтверджується відповідною відміткою в Договорі (а.с.18).

Згідно Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

З метою прийняття спадщини після смерті чоловіка позивач звернулась до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбіди Є.М. за отриманням Свідоцтва про право на спадщину за законом, однак отримала відмову через те, що правоустановчий документ на заявлене спадкове майно, а саме Договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на Товарній біржі «Криворізька» за реєстровим номером 001/447-Н, був оформлений всупереч нормам Закону України «Про товарну біржу» (а.с.28).

Отже, розглядаючи вимоги про визнання дійсним Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 16.03.1999 року, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Так, на момент укладення Договору, дійсність якого має намір підтвердити позивач діяв ЦК УРСР 1963 року.

Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Між тим, на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції чинній на момент укладення Договору) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною; в цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Так, судом установлено, що Договір, дійсність якого має намір підтвердити позивач не був нотаріально посвідчений з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», примітка про що міститься безпосередньо у змісті Договору.

Разом з тим, на підставі вказаного Договору купівлі-продажу нерухомого майна право власності на спірну квартиру було зареєстроване за ОСОБА_7 як покупцем за договором у Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації, що також підтверджується відповідною відміткою в Договорі.

При цьому, матеріали справи не містять спростування тверджень позивача, що сторони Договору домовились щодо усіх істотних його умов та відбулось повне виконання Договору кожною із сторін, а також те, що ні однією із сторін даний Договір не оспорюється. Між тим, на даний час відсутня можливість нотаріального посвідчення Договору, у зв`язку з припиненням діяльності товарної біржі, яка реєструвала спірний Договір, відсутністю у позивача зв`язку з відповідачами - попередніми власниками придбаної квартири та смертю ОСОБА_7 покупця за спірним Договором, що в сукупності визначає доцільність звернення позивача з вимогою про визнання угоди дійсною.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, судом не встановлено підстав піддати сумніву дійсність Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 16.03.1999 року, у зв`язку з чим позовна вимога про визнання його дійсним є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги щодо визначення частки кожного із співвласників у приватній спільній сумісній власності у вигляді вказаної вище квартири, суд зазначає наступне.

Так, вирішуючи зазначені позовні вимоги суд керується положеннями КпШС України, позаяк спірна квартира була набута ОСОБА_7 у власність в 1999 році, тобто до набрання чинності діючим Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС України, яка встановлює презумпцію віднесення майна до спільної сумісної власності подружжя, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно зі ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Таким чином, враховуючи доведеність обставин придбання спірної квартири в період перебування позивача та ОСОБА_7 в офіційно зареєстрованому шлюбі, того, що судом не встановлено наявності будь-якої домовленості між подружжям щодо поділу спільного майна з відступленням від рівності часток, суд приходить до висновку, що частка кожного із подружжя - співвласників у спірній квартирі є рівною та складається із 1/2 її частки, а відтак ця частина позовних вимог є також обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання за позивачем права власності на 1/2 частку вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Так, спадкоємцями першої черги за законом після померлого ОСОБА_7 є його дружина позивач у цій справі ОСОБА_1 та його син третя особа у цій справі - ОСОБА_6 , який відмовився від належної йому частки у спадщині, яка відкрилась після смерті його батька, на користь своєї матері позивача у цій справі (а.с.64), а тому єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 є позивач, оскільки інші особи на зазначену спадщину не претендують, що підтверджується матеріалами спадкової справи №54/2021, заведеної 26 квітня 2021 року після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 (а.с.61-70).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, суд уважає, що позивач будучи спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка, бажаючи прийняти спадщину, що відкрилась після його смерті, звернулась із відповідною заявою до приватного нотаріуса та як убачається з матеріалів спадкової справи прийняла спадщину після смерті чоловіка, так як на день відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем і у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк не заявила про відмову від неї (а.с.61-70), а відтак, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість визнання за позивачем права власності в порядку спадкування після смерті чоловіка на належну йому за життя 1/2 частку трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Відтак, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 23, 141, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 16.03.1999 року, укладений між ОСОБА_7 , як покупцем з однієї сторони, та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , як продавцями з іншої сторони, зареєстрований на Товарній біржі «Криворізька» за реєстровим номером 001/447-Н, а саме трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Визначити частку кожного з співвласників ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 в приватній спільній сумісній власності у вигляді трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , рівною та як 1/2 частку.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частку трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Попов.

Відомості про сторін:

позивач:

- ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідачі:

- виконавчий комітет Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради, , юридична адреса: м. Кривий Ріг, вул. Володимира Великого, буд. 32;

- ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ;

- ОСОБА_3 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 ;

- ОСОБА_4 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 ;

- ОСОБА_5 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 ;

треті особи:

- ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

- приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Кульбіда Євгеній Михайлович, юридична адреса: АДРЕСА_4