РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.,

при секретарі Литвиненко В.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, в якій просить стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 13 643 доларів США 137 центів, а також стягнути з відповідача суму судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , взяв у позивача ОСОБА_3 грошову позику в сумі 13500 доларів США (тринадцять тисяч п`ятсот доларів), які зобов`язувався повернути до 01.05.2022р., про що ОСОБА_4 було написано розписку від 22.12.2021р. Однак, у передбачений у розписці термін. Відповідач свої зобов`язання не виконав, мотивує це тим що немає наразі коштів. Відповідач як позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві, позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак відповідач цього обов`язку не виконав. На підтвердження вимог вказаного закону відповідачем надана позивачу розписка про позичені кошти. Згідно зі ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний, зокрема сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Отже, розмір трьох відсотків річних від простроченої відповідачем суми грошового зобов`язання в сумі 13500 доларів США за час прострочення виконання грошового зобов`язання починаючи від 01.05.2022 року станом на 06.09.2022 року становить 143,137 доларів США - (13500 доларів США (сума боргу) * 3% * 129 днів (період прострочення)/365/100 =143,137 доларів США. Таким чином загальна сума грошового зобов`язання відповідача, що підлягає сплаті, становить 13500 доларів США (13500 доларів США (сума боргу) + 143,137 доларів США (3% річних) = 13 643,137 доларів США.

Представник позивача адвокат Никонець Д.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Заперечуючи обґрунтування представника відповідача, вказав, що відповідач підтверджує факт отримання коштів та термін їх повернення, а саме до 01.05.2022 року, проте свої зобов`язання не виконує.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог. Зазначає, дійсно 22 грудня 2022 року Відповідач отримав від Позивача грошову позику у розмірі 13 500 доларів США, про що було складено розписку, термін повернення отриманих коштів складав до 01 травня 2022 року. Разом з тим, у зв`язку з збройною агресією росії Відповідач не зміг, у термін встановлений розпискою, повернути отримані кошти, зокрема через відсутність будь якого доходу в період з 1 кварталу 2022 року по 3 квартал 2022 року, окрім того, через війну дружина Відповідача - ОСОБА_5 змогла працевлаштуватись лише у вересні 2022 року і загальна сума доходу за період по 31 жовтня 2022 року склала лише 9272, 72 гривні, що являється мізерним доходом, який повністю використовується на необхідності сім`ї. Відповідач не відмовлявся та не відмовляється від виконання своїх зобов`язань згідно Розписки, та повідомляє суд, що з метою повернення боргу, матір`ю дружини Відповідача - ОСОБА_6 було виставлено на продаж будинок за адресою: АДРЕСА_2 , що належить останній на підставі права власності. Але знову ж таки, враховуючи війну виникають об`єктивні труднощі із продажем будинку. Слід відмітити, що існування обставин форс-мажору щодо порушення/невиконання зобов`язань може доводитися будь-якими доказами. Окрім того, непереборна сила (форс-мажор) робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Щодо стягнення 3% річних, зазначає, що згідно ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або інтим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, вимога Позивача про стягнення 3% річних у розмірі 143,14 доларів США являється незаконною та підлягає відхиленню. На момент подання відзиву Відповідачем не було отримано жодних претензій щодо повернення боргу у семиденний строк. При поданні позовної заяви Позивачем було порушено процедуру досудового врегулювання спору, а тому відповідний позов подано передчасно.

Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено що згідно розписки від 22.12.2022 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 грошову позику в сумі 13500 доларів США (тринадцять тисяч п`ятсот доларів США), які зобов`язувався повернути до 01.05.2022р. Однак, у передбачений у розписці термін, відповідач свої зобов`язання не виконав, та цього не заперечує.

Розписка є документом, який боржник видає кредитору, підтверджуючи як укладення договору позики, так і його умови, а також, засвідчуючи отримання певної грошової суми.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Зазначена правова позиція визначена в постанові Верховного Суду від 08.10.2020 року по справі №194/1126/18.

Статтею 82 ЦК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Представник відповідача не заперечував про те що відповідач має заборгованість перед позивачкою в розмірі: 13 500 доларів США, згідно розписки від 22.12.2022 року, яку повинен був погасити у встановлений у розписці термін - до 01.05.2022 року, про що також зазначив у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

В Постанові Великої Палати Верхового суду від 16 січня 2019 року (справа № 464/3790/16-ц ) зроблений наступний висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Згідно ч.1. ст.526, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події, моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відтак у розписці зазначений конкретний термін погашення позики до 01.05.2022 року, а не вказівкою на подію, отже зобов`язання повинно було бути виконане у зазначений термін, та не залежно від пред`явленої чи не пред`явленої вимоги кредитора до боржника.

Посилання відповідача на лист Торгово-промислової палати №2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року не дає підстав стверджувати що відповідач не зміг виконати зобов`язання внаслідок форс мажорних обставин що зазначенні у цьому листі. Оскільки такий лист засвідчує лише наявність воєнного стану як форс-мажору в цілому, однак це не означає, що він стане непереборною обставиною для кожного.

Абзацом 3 ч.3 ст.14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», визначено що Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб. Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

У постановах Верховного Суду від 15.06.2018 зі справи № 915/531/17, від 26.05.2020 зі справи № 918/289/19, від 17.12.2020 зі справи № 913/785/17 викладено висновок щодо застосування статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», відповідно до якого: статтею 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифіката про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського збовязання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №904/3886/21 визначено, що належним підтвердженням існування форс-мажорних обставин (доказом існування обставин непереборної сили, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання умов договору) є відповідний сертифікат. Суд зазначає, що воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та набувати кошти. Більше того, держава на даний час заохочує розвиток підприємницької діяльності з метою позитивного впливу на економіку країни (зменшення податків, митних платежів тощо).

Отже сертифікат, який видає Торгово-промислова палата України або регіональною Торгово-промислова палата за особистою заявою сторони, засвідчує не лише наявність форс-мажорної обставини, а і її вплив на конкретне зобов`язання, що унеможливлює його виконання у термін передбачений відповідним правочином.

Відтак, відповідачем не надано доказів, які б підтверджували що у зв`язку із воєнними діями у нього не було можливості працевлаштуватися або йому було відмовлено у працевлаштуванні чи здійснювати підприємницьку діяльність

Статтею 625 ЦК України встановлено, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК України встановлено, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Тому, з врахуванням періоду неналежного виконання відповідачем обов`язку повернення позики, з нього на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних від простроченої суми за період з 01 травня 2022 року по 06 вересня 2022 року, а саме 143 доларів США 137 центів.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за договором позики підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору в розмірі 4989 грн.11 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 13 643,137 (тринадцять тисяч шістсот сорок три) долара 137 центів.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 4 989грн. 11 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду виготовлено 28.11.2022 року.

Суддя Харечко С.П.