ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7434/22 Справа № 211/8223/21 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 214/4390/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідачі Державна Казначейська служба України, полк патрульної поліції в місті Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги Державної Казначейської служби України та полку патрульної поліції в місті Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року, яке ухвалено суддею Ткаченко С.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомостей щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять,

УСТАНОВИВ:

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної Казначейської служби України, полку патрульної поліції в місті Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що згідно постанови серії ЕАМ № 2954788 від 10 серпня 2020 року автомобіль марки ВАЗ 2115, держаний номерний знак НОМЕР_1 , 01 серпня 2020 року на вул. Волгоградській порушив вимоги п. 12.4. ПДР України, а саме порушення швидкісного режиму, яке було зафіксоване не в автоматичному режимі, на прибор Trucam.

З вказаною постановою позивач був не згоден, справа була розглянута інспектором Пузинею Р.С., позивачу не було надано можливості ознайомитися з відео доказами ніби то його порушення, не були допитані свідки події. Отримавши постанову, позивач звернувся до ППП в м. Кривому Розі УПП ДПП, до відділу моніторингу, зі зверненням від 17 серпня 2020 року, у якому виклав зауваження щодо розгляду справи інспектором Пузинею Р.С. та просив розглядати справу за його присутності.

25 серпня 2020 року було проведено розгляд справи, де позивач пояснив обставини справи та порушення і недоліки з боку патрульної поліції.

За результатами проведеної перевірки, відповідно до п. 3 ст. 293 КУпАП, постанову серії ЕАМ № 2954788 від 10 серпня 2020 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. інспектором роти 2 батальйону 1 полку патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції ДПП Пузинею Рітою Сергіївною щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП скасовано, а справу закрито.

ОСОБА_1 вважає, що діями працівника патрульної поліції йому були спричинені моральні страждання, які полягли у незаконному притягненні до адміністративної відповідальності та враховуючи викладене, позивачу було завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 10 000 грн.

На підставі наведеного вище позивач просив суд стягнути з відповідача - Держаної Казначейської служби України на його користь, шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, компенсацію за спричинену моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року позов задоволено частково.

Зобов`язано Державну казначейську службу України, за рахунок коштів Державного бюджету України, здійснити списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями інспектора роти 2 батальйону 1 полку патрульної поліції в місті Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Пузині Ріти Сергіївни, у розмірі 5 000 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач Державна Казначейська служба України ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Тобто, суд повинен був з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на вимоги розумності, виваженості і справедливості.

На думку апелянта, судом першої інстанції достовірно не було встановлено наявність моральної шкоди, в чому саме вона полягає, а також обґрунтування саме такого розміру моральної шкоди, що суперечить вимогам законодавства України та є підставою для скасування рішення.

В апеляційній скарзі відповідач полк патрульної поліції в місті Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що на даний час не існує жодного рішення чи ухвали суду щодо кваліфікації дій інспектора ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Пузини Р.С, а відтак її дії неправомірними не визнано.

Зазначає, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та положення ст. 1176 ЦК України, як на підставу для відшкодування шкоди.

Також посилаються на те, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди та не вказує на неправомірність дій посадових осіб чи службових осіб органів державної влади.

Крім того апелянт вважає, що факт завдання позивачеві моральної шкоди останнім не доведено, тому відсутні підстави для відшкодування такої шкоди.

У відзиві на апеляційні скарги відповідачів позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на думку позивача, апеляційні скарги відповідачів просить залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та відзиву позивача на апеляційні скарги відповідачів, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як установлено судом та вбачається із матеріалів справи, відносно ОСОБА_1 10 серпня 2020 року інспектором 2 роти 1 батальйону УПП в місті Кривому Розі Департаменту ПП Пузинею Р.С. було складено постанову серії ЕАМ № 2954788, з якої вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом автомобілем марки ВАЗ 2115, державний номерний знак НОМЕР_1 , 01 серпня 2020 року о 13:43:16 у м. Кривий Ріг на вул. Волгоградській, е/о 399, рухався зі швидкістю 75 км/год. у населеному пункті, чим порушив обмеження швидкості на 25 км/год. Швидкість руху вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості «Trucam Lti 20/20 TC000659», чим порушив вимоги п. 12.4. ПДР України (а.с.10).

17 серпня 2022 року позивач звернувся до командиру полку патрульної поліції в місті Кривому Розі УПП в Дніпропетровській області ДПП Нікіфорова О. та просив скасувати постанову серії ЕАМ № 2954788 від 10 серпня 2020 року (а.с. 12).

Постановою по справі про адміністративне правопорушення від 21 серпня 2020 року скасовано постанову від 10 серпня 2020 року серії ЕАМ № 2954788 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором 2 роти 1 батальйону УПП в місті Кривому Розі Департаменту ПП Пузинею Р.С., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн. Справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито (а.с.15,16).

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач посилався на те, що діями працівників ПП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області, які полягають у незаконному притягненні позивача до адміністративної відповідальності, йому завдано моральну шкоду.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з того, що інспектором Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі УПП в Дніпропетровській області ДПП Пузинею Р.С. було винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення, згідно якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн., яка постановою по справі про адміністративне правопорушення від 21 серпня 2020 року скасована, чим позивачу спричинено моральні страждання, оскільки позивач був змушений докладати додаткових зусиль задля відновлення свого порушеного права, зокрема неодноразово звертатися до патрульної поліції. При цьому позивач по справі являється інвалідом третьої групи та пересувається лише за допомогою палички. Так, у зв`язку із зазначеними обставинами, позивач постійно переживав стрес, що вплинуло на стан здоров`я позивача, оскільки необхідність доведення своєї правоти заважали позивачу зосереджуватися на своєму здоров`ї.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема,у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в статті 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України та Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказані правові висновки викладено у Постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, провадження № 61-19000сво18, Постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20, провадження № 61-2647св21.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, згідно постанови серії ЕАМ № 2954788 від 10 серпня 2020 року автомобіль марки ВАЗ 2115, держаний номерний знак НОМЕР_1 , 01 серпня 2020 року на вул. Волгоградській порушив вимоги п. 12.4. ПДР України, а саме порушення швидкісного режиму, яке було зафіксоване не в автоматичному режимі, на прибор Trucam.

З вказаною постановою позивач був не згоден, справа була розглянута інспектором Пузинею Р.С., позивачу не було надано можливості ознайомитися з відео доказами ніби то його порушення, не були допитані свідки події. Отримавши постанову, позивач звернувся до ППП в м. Кривому Розі УПП ДПП, до відділу моніторингу, зі зверненням від 17 серпня 2020 року, у якому виклав зауваження щодо розгляду справи інспектором Пузинею Р.С. та просив розглядати справу за його присутності.

25 серпня 2020 року було проведено розгляд справи, де позивач пояснив обставини справи та порушення і недоліки з боку патрульної поліції.

За результатами проведеної перевірки, відповідно до п. 3 ст. 293 КУпАП, постанову серії ЕАМ № 2954788 від 10 серпня 2020 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. інспектором роти 2 батальйону 1 полку патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції ДПП Пузинею Рітою Сергіївною щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП скасовано, а справу закрито.

Отже суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, врахував, що дії працівника поліції щодо складання відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини.

На підставі наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з Державної Казначейської служби України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача моральної шкоди.

Такий висновок колегії суддів повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду від 10.10.2019 року у справі № 69/1799/16-ц, Постанові Верховного Суду від 05.02.2020 року у справі № 640/16169/17 а також у Постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20, провадження № 61-2647св21.

Також колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром морального відшкодування, який підлягає стягненню на користь позивача, оскільки при визначенні розміру моральної шкоди судом першої інстанції враховано, що позивач дійсно зазнав моральних страждань, оскільки був змушений докладати додаткових зусиль задля відновлення свого порушеного права, зокрема, неодноразово звертатися до патрульної поліції. При цьому позивач по справі являється інвалідом третьої групи та пересувається лише за допомогою палички. Так, у зв`язку із зазначеними обставинами, позивач постійно переживав стрес, що вплинуло на стан здоров`я позивача, оскільки необхідність доведення своєї правоти заважали позивачу зосереджуватися на своєму здоров`ї. Наведені обставини спричинили позивачу душевні страждання, хвилювання, незручності та викликали необхідність докладати додаткових зусиль для організації життя.

Також судом першої інстанції при визначенні розміру морального відшкодування враховано вимоги пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Наведеними вище обставинами спростовуються доводи апеляційних скарг відповідачів про те, що судом першої інстанції достовірно не було встановлено наявність моральної шкоди, в чому саме вона полягає, а також обґрунтування саме такого розміру моральної шкоди, що суперечить вимогам законодавства України та є підставою для скасування рішення.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги полку патрульної поліції в місті Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту про те, що на даний час не існує жодного рішення чи ухвали суду щодо кваліфікації дій інспектора ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Пузини Р.С., а відтак її дії неправомірними не визнано, оскільки здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому було закрито, свідчить про незаконні дії посадової особи, яка ініціювала та здійснювала вказане провадження. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб органу державної влади.

Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 10.10.2019 року по справі № 569/1799/16-ц.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги полку патрульної поліції в місті Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту про те, що позивачем не надано жодних доказів наявності вини Департаменту патрульної поліції у спричиненні йому моральної шкоди, оскільки в обґрунтування розміру моральної шкоди позивач посилався на те, що він був змушений докладати додаткових зусиль задля відновлення свого порушеного права, зокрема, неодноразово звертатися до патрульної поліції. При цьому позивач по справі являється інвалідом третьої групи та пересувається лише за допомогою палички. Так, у зв`язку із зазначеними обставинами, позивач постійно переживав стрес, що вплинуло на стан здоров`я позивача, оскільки необхідність доведення своєї правоти заважали позивачу зосереджуватися на своєму здоров`ї. Наведені обставини спричинили позивачу душевні страждання, хвилювання, незручності та викликали необхідність докладати додаткових зусиль для організації життя, оскільки в даному випадку факт закриття справи про адміністративне правопорушення свідчить про те, що протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, складено відносно позивача незаконно, що спричинило позивачу моральну шкоду.

За змістом норм глав 19-21 КУпАП притягнення особи до адміністративної відповідальності розпочинається зі стадії складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення.

Наведене цілком підтверджує факт незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відтак доведеним є факт заподіяння внаслідок цього моральної шкоди позивачу.

Доводи апеляційних скарг відповідачів про те, що позивач не довів, а суд не обґрунтував визначений розмір моральної шкоди, є безпідставними, оскільки висновки суду вказують на те, як незаконні дії щодо позивача призвели до того, що позивач змушений докладати додаткових зусиль задля відновлення свого порушеного права, зокрема, неодноразово звертатися до патрульної поліції. У зв`язку із зазначеними обставинами, позивач, який є інвалідом третьої групи, постійно переживав стрес, що вплинуло на стан здоров`я позивача, оскільки необхідність доведення своєї правоти заважали позивачу зосереджуватися на своєму здоров`ї. Наведені обставини спричинили позивачу душевні страждання, хвилювання, незручності та викликали необхідність докладати додаткових зусиль для організації життя.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційних скаргах відповідачів.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційних скарг відповідачів не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційних скарг відповідачів відсутні.

Оскільки дія оскаржуваного рішення була зупинена ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року, та у зв`язку із залишенням судового рішення суду першої інстанції без змін, необхідно поновити його дію.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державної Казначейської служби України та полку патрульної поліції в місті Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: