Ухвала

Іменем України

21 червня 2022 року

м. Київ

справа № 216/4601/20

провадження № 61-5245ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2022 року у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської Оксани Миколаївни,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся із скаргою на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської О. М.

Скарга мотивована тим, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2021 року в справі № 216/4601/20 стягнуто з Російської Федерації на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 6 602 500,00 грн та моральну шкоду в розмірі 1 183 000,00 грн завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, що разом становить 7 790 500,00 грн з урахуванням 5 000,00 грн судових витрат.

Вказане рішення суду набрало законної сили 11 травня 2021 року та судом видано виконавчий лист.

23 липня 2021 року виконавчий лист було направлено до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби для примусового виконання. 25 серпня 2021 року з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби на адресу заявника надійшло повідомлення про повернення виконавчого документу з підстав не зазначення в ньому коду ЄДРПОУ Російської Федерації, внесеного до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Заявник вважає дії державного виконавця Торбинської О. М. протиправними, такими, що суперечать вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 просив суд:

визнати незаконними та протиправними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської О. М. стосовно не відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2021 року та повернення виконавчого листа №216/4601/20 від 20 травня 2021 року, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області;

зобов`язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинську О. М. прийняти до виконання виконавчий лист №216/4601/20 виданий Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 20 травня 2021 року та відкрити виконавче провадження з примусового виконання рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2021 року і здійснити примусове виконання вказаного рішення суду.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 жовтня 2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської О. М. стосовно не відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2021 року та повернення виконавчого листа № 216/4601/20 від 20 травня 2021 року - незаконними та протиправними. Зобов`язано головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинську О. М. прийняти до виконання виконавчий лист № 216/4601/20 виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 20 травня 2021 року та відкрити виконавче провадження з його примусового виконання.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, а тому вимоги заявника є правомірними.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2022 року апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено частково. Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 жовтня 2021 року скасовано в частині зобов`язання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинську О. М. прийняти до виконання виконавчий лист № 216/4601/20, виданий Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 20 травня 2021 року та відкрити виконавче провадження з його примусового виконання та відмовлено у задоволенні вимог скарги у цій частині. У іншій частині ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 жовтня 2021 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчого документу без прийняття до виконання та правомірно визнав дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської О. М. стосовно не відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2021 року та повернення виконавчого листа № 216/4601/20 від 20 травня 2021 року незаконними та протиправними.

При скасуванні в частині ухвали суду першої інстанції апеляційний суд зробив висновок про те, що вимоги скарги ОСОБА_1 про зобов`язання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинську О. М. прийняти до виконання виконавчий лист №216/4601/20 виданий Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 20 травня 2021 року, відкрити виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення суду та здійснити примусове виконання вказаного рішення суду не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув та зробив помилковий висновок про задоволення скарги в цій частині.

ОСОБА_1 10 червня 2021 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2022 року, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні вимог скарги про зобов`язання головного державного виконавця прийняти до виконання виконавчий лист та відкрити виконавче провадження та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції у цій частині.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права. Касаційна скарга мотивована тим, що скасовуючи частково ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд вказав на неправильне застосування судом норм матеріального права, однак не указав жодної конкретної норми матеріального права, порушення яких з боку суду першої інстанції наділили апеляційний суд правом на скасування оскарженого рішення. Навпаки, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, що відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчого документу без прийняття його до виконання та правомірно визнав дії державного виконавця протиправними та незаконними. Однак повного захисту порушеного права ОСОБА_1 не відбулось, оскільки скасування ухвали суду першої інстанції в частині зобов`язання державного виконавця вчинити певні дії, направлені на відновлення порушеного права щодо прийняття виконавчого документу та відкриття виконавчого провадження з виконання рішення суду в розумні строки дозволяє державному виконавцю свавільно трактувати положення Закону України «Про виконавче провадження», а саме: частину першу статті 18 цього Закону, яка зобов`язує виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. При скасуванні в частині ухвали суду першої інстанції відбулося порушення права ОСОБА_1 на справедливе правосуддя, що є безумовним порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2021 року у справі № 216/4601/20 у справі за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні, третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, стягнуто з Російської Федерації на його користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, в розмірі 6 602 500,00 грн, моральної шкоди в розмірі 1 183 000,00 грн, та судові витрати у розмірі 5 000,00 грн, а всього 7 790 500,00 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили 11 травня 2021 року та 20 травня 2021 року судом було видано виконавчий лист.

23 липня 2021 року виконавчий лист було направлено до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби для примусового виконання.

Повідомленням головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинською О. М. від 11 серпня 2021 року повернуто без прийняття до виконання виконавчий лист № 216/4601/20 виданий 20 травня 2021 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у зв`язку з тим, що у виконавчому документі боржником зазначено не Російську Федерацію (як боржника - іноземну державу), а зазначено боржником Російську Федерацію в особі Посольства Російської Федерації в Україні та не вказано коду ЄДРПОУ останнього.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (частина п`ята статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина друга статті 451 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) зазначено, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року в справі № 364/1128/13-ц (провадження № 61-11068св20) зазначено, що «змінивши судове рішення місцевого суду в частині зобов`язання головного державного виконавця закінчити виконавче провадження № 48021294, апеляційний суд правильно виходив із того, що суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби. Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, оскільки вони узгоджуються з матеріалами справи та встановленими обставинами. Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права».

При відмові у задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині зобов`язання головного державного виконавця прийняти до виконання виконавчий лист та відкрити виконавче провадження з його примусового виконання, апеляційний суд вважав, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

За таких обставин, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні указаних вимог скарги.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої постанови свідчить, що правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської Оксани Миколаївни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков