Постанова

Іменем України

08 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 607/2144/19

провадження № 61-20224св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Дундар І. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Тернопільський обласний комунальний інститут післядипломної педагогічної освіти,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 07 червня 2021 рокуу складі колегії суддів: Дикун С. І., Храпак Н. М., Парандюк Т. С.,

ВСТАНОВИВ:

Зміст заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 квітня 2019 року у справі за її позовом до Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної педагогічної освіти (далі - ТОКІППО) про визнання контракту безстроковим трудовим договором, скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Заяву мотивувала тим, що у січні 2019 року вона зверталася до суду з позовом до ТОКІППО про визнання контракту безстроковим трудовим договором, скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 квітня 2019 року їй у задоволенні позову відмовлено. Суд, відмовляючи в задоволенні позову, виходив із того, що її віднесено до категорії працівників, які на підставі закону можуть працювати за договором, у якому строк його дії може встановлюватись угодою сторін. Встановивши, що між нею ( ОСОБА_1 ) і ТОКІППО укладено строковий трудовий договір у формі контракту, після закінчення строку дії якого сторони не досягли домовленості про його продовження чи укладення нового, суд дійшов висновку, що її звільнення відбулось з дотриманням умов трудового законодавства. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 31 липня 2019 року її апеляційну скаргу задоволено, рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17 квітня 2019 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні її вимоги задоволено; визнано контракт, який укладено між нею та ТОКІППО 01 вересня 2016 року, трудовим договором, який укладено на невизначений строк; визнано незаконним і скасовано наказ ТОКІППО від 02 грудня 2018 року № 298-к про звільнення її з посади методиста навчально-методичного центру психологічної служби і соціальної роботи у зв`язку із закінченням строку контракту; поновлено її на посаді методиста навчально-методичного центру психологічної служби і соціальної роботи ТОКІППО на умовах безстрокового трудового договору. Постановою Верховного Суду від 26 лютого 2020 року касаційну скаргу ТОКІППО задоволено, постанову Тернопільського апеляційного суду від 31 липня 2019 року скасовано, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 квітня 2019 року залишено в силі. Звернувшись у 2020 році до ГУ ПФ України, вона дізналася, що на громадян передпенсійного віку поширюються гарантії захисту працівника від незаконного звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, які поширюються на усі трудові правовідносини. Стверджувала, що такі гарантії поширюються також на неї. Посилалася на рішення Конституційного Суду України № 6-р (ІІ)/2019 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 КЗпП України, яким Конституційний Суд України визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) положення частини третьої статті 40 Кодексу. Вважала, що внаслідок звільнення її з роботи у ТОКІППО відбулася дискримінація її за віком. Під час розгляду її позову у Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області не розглядалося питання про те, що вона є особою пенсійного віку. А рішення Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року у справі № 6-р (ІІ) 2019 ухвалено після набрання рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 квітня 2019 року законної сили і про ці обставини вона дізналася лише у січні 2021 року. Вказувала, що зазначені обставини є такими, що мають значення для вирішення справи, і є істотними для ухвалення законного рішення у справі, оскільки на їх підставі можна було зробити висновок про порушення її прав.

У зв`язку з цим просила скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 квітня 2019 року, визнати укладений між нею та ТОКІППО контракт від 01 вересня 2016 року безстроковим трудовим договором, визнати недійсним і скасувати наказ від 21 грудня 2018 року № 298-к про її звільнення з посади методиста навчально-методичного центру психологічної служби і соціальної роботи, поновити її на посаді методиста навчально-методичного центру психологічної служби Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної педагогічної освіти на умовах безстрокового трудового договору з 26 грудня 2018 року, стягнути з ТОКІППО на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від

07 квітня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 квітня 2019 року відмовлено.

Суд першої інстанції зазначив, що:

- суд, ухвалюючи рішення у цій справі, дійшов висновку, що між ОСОБА_1 та ТОППІКО укладено строковий трудовий договір у формі контракту, після закінчення строку дії якого сторони не досягли домовленості про його продовження чи укладення нового, тому звільнення позивачки відбулось з дотриманням умов трудового законодавства;

- обставини, на які посилається заявник у своїй заяві про перегляд рішення, зокрема, ухвалення Конституційним Судом України рішення від 04 вересня 2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 КЗпП України № 6-р(II)/2019 (справа № 3-425/2018(6960/18), не є нововиявленими обставинами в розумінні положень статті 423 ЦПК України;

- у судовому засіданні заявник не довела істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, її твердження про те, що при розгляді справи судом не розглядалося питання стосовно того, що вона є особою передпенсійного віку, а Конституційним Судом України ухвалено рішення від 04 вересня 2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 , яким визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини третьої статті 40 КЗпП України, не є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 07 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від

07 квітня 2021 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю ОСОБА_1 існування нововиявлених обставин. Ухвалення Конституційним Судом України рішення від 04 вересня 2019 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 КЗпП України № 6-р(II)/2019 (справа № 3-425/2018 (6960/18), яке винесене після того, як оскаржуване рішення набрало законної сили, не є нововиявленими обставинами в розумінні положень статті 423 ЦПК України.

Аргументи учасників

Короткий зміст вимог та доводи касаційної скарги

У січні 2021 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга, у якій вона, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що:

- 26 грудня 2018 року її звільнено з роботи за п`ять місяців до виходу на пенсію, що свідчить про те, що мала місце її дискримінація за віком. Під час розгляду справи по суті у суді першої інстанції не було враховано те, що вона є особою передпенсійного віку. Рішення Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 КЗпП України

№ 6-р(II)/2019 (справа № 3-425/2018 (6960/18) ухвалене після набрання законної сили рішенням суду першої інстанції;

- 07 червня 2021 року відбулося перше підготовче засідання, розгляду справи по суті не було;

- апеляційний суд повинен був розглянути її заяву про перенесення судового засідання, про що постановити відповідну ухвалу, однак не зробив цього;

- судове рішення апеляційного суду ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядали справу. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 травня 2021 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Дикун С. І., судді: Гірський Б. О., Парандюк Т. С. Постанова підписана суддями: Дикун С. І., Парандюк Т. С., Храпак Н. М.;

- у порушення статті 272 ЦПК України апеляційний суд не направив їй копію повного тексту постанови.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права).

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Тришак О. Г., до ТОКІППО про визнання контракту безстроковим трудовим договором, скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі відмовлено. У зазначеному рішенні вказано, що після закінчення строку дії контракту сторони не досягнули домовленості на його продовження чи на укладення нового. Таким чином, наказ директора Інституту від 21 грудня 2018 року за № 298-к про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строку трудового договору (пункт 2 статті 36 КЗпП України) є законним та скасуванню не підлягає, а звільнення позивачки з роботи відбулось із дотриманням умов трудового договору.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 31 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17 квітня 2019 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено; визнано контракт, укладений між ОСОБА_1 та ТОКІППО від 01 вересня 2016 року, трудовим договором, який укладено на невизначений строк; визнано незаконним та скасовано наказ ТОКІППО від 21 грудня 2018 року № 298-к про звільнення ОСОБА_1 з посади методиста навчально-методичного центру психологічної служби і соціальної роботи у зв`язку із закінченням строку контракту; поновлено ОСОБА_1 на посаді методиста навчально-методичного центру психологічної служби і соціальної роботи ТОКІППО на умовах безстрокового трудового договору.

Постановою Верховного Суду від 26 лютого 2020 року касаційну скаргу ТОКІППО задоволено, постанову Тернопільського апеляційного суду від 31 липня 2019 року скасовано, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 квітня 2019 року залишено в силі. Верховний Суд зазначив, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

При зверненні до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 вважала, що ухвалення Конституційним Судом України рішення від 04 вересня 2019 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 КЗпП України № 6-р(II)/2019 (справа № 3-425/2018 (6960/18), яке винесене після того, як оскаржуване рішення набрало законної сили, та залишення поза увагою судом першої інстанції того, що вона є особою передпенсійного віку, є саме тими істотними обставинами, які могли вплинути на вирішення справи.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Обставини, на які заявник посилалася (ухвалення Конституційним Судом України рішення від 04 вересня 2019 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 КЗпП України № 6-р(II)/2019 (справа № 3-425/2018 (6960/18), яке прийняте після того, як оскаржуване рішення набрало законної сили, та залишення поза увагою судом першої інстанції того, що на час звільнення вона була особою передпенсійного (похилого) віку, а тому згідно зі статтею 11 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку» забороняється звільняти працівника за ініціативою власника або уповноваженого органу з мотивів досягнення пенсійного віку) у своїй заяві, не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України, а тому відсутні підстави для скасування рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 квітня 2019 року про відмову у задоволенні позову.

На час розгляду справи по суті позивачка знала, що вона є особою похилого віку. Вона не надала належних доказів на підтвердження того, що її звільнено з мотивів досягнення пенсійного віку.

У справі, що переглядається, питання застосування частини третьої статті 40 КЗпП України (заборона звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого органу в період його непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці), не ставилося, оскільки позивачка у позовній заяві (т. 1, а. с. 1-2) не посилалася на те, що її звільнено під час тимчасової непрацездатності чи перебування у відпустці, а тому прийняття Конституційним Судом України рішення щодо конституційності частини третьої статті 40 КЗпП України після ухвалення рішення у цій справі не може бути підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.

Щодо доводів касаційної скарги про істотні порушення апеляційним судом норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 05 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами передано на розгляд колегії суддів: Дикун С. І. (суддя-доповідач), Гірського Б. О., Парандюк Т. С. (т. 3, а. с. 228).

На підставі розпорядження керівника апарату Тернопільського апеляційного суду від 07 червня 2021 року № 195 здійснено заміну відсутнього судді Гірського Б. О. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 червня 2021 року суддю Гірського Б. О. замінено на суддю Храпак Н. М. (т. 4, а. с. 9, 10); інші судді, яких не замінено: Парандюк Т. С. і Дикун С. І.

У зв`язку з вищенаведеним не знайшли свого підтвердження доводи касаційної скарги про те, що постанова Тернопільського апеляційного суду від 07 червня 2021 року у складі колегії суддів: Дикун С. І., Храпак Н. М., Парандюк Т. С., прийнята суддями, які не входили до складу суду.

Відповідно до ухвали Тернопільського апеляційного суду від 18 травня 2021 року (т. 3, а. с. 242), заслухавши доповідача про проведення підготовчих дій з розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 квітня 2021 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 квітня 2019 року, колегія суддів ухвалила: підготовку апеляційного розгляду справи закінчити, справу призначити в судовому засіданні на 15 год 15 хв. 07 червня 2021 року. Тому необґрунтованими є посилання в касаційній скарзі на те, що лише 07 червня 2021 року відбулося перше підготовче засідання, а розгляду справи по суті не було.

Аргумент касаційної скарги про те, що апеляційний суд повинен був розглянути заяву ОСОБА_1 про перенесення судового засідання, про що постановити відповідну ухвалу, є також необґрунтованим, оскільки така заява у матеріалах справи відсутня.

Інші доводи касаційної скарги на законність та обґрунтованість постанови апеляційного суду не впливають.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина перша статті 410 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена постанова апеляційного суду прийнята без дотримання норм процесуального права. У зв`язку із наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Оскільки оскаржене судове рішення залишено без змін, а скарга - без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського апеляційного суду від 07 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

І. О. Дундар