РІШЕННЯ

Іменем України

16.12.2022 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мартьянової С.М.

при секретарі Сеньків А.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи: ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтуванні своїх позовних вимог покликається на те, що відповідач колишній чоловік доньки позивача ОСОБА_3 .

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності позивачу його дружині ОСОБА_4 , доньці ОСОБА_3 та онуку ОСОБА_5 .

Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується актами складеними ЛКП «Львівських ліхтар».

Відповідач намагається будь-якими способами створити видимість того, що він був вимушений виселитися зі спірної квартири внаслідок дій позивача та його доньки ОСОБА_3 і що, нібито, йому чиняться перешкоди в користуванні житлом. Проте, у позивача з відповідачем давній майновий конфлікт, пов`язаний з поділом майна подружжя між ним та донькою позивача, внаслідок чого відповідач веде себе агресивно, що стало приводом неодноразових звернень до правоохоронних органів.

У зв`язку з вищевикладеним позивач у був вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2017 головуючим суддею визначено Ванівського Ю.М.

Ухвалою суду від 20.11.2017 року відкрито провадження у справі. Призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

18.12.2017 року від відповідача по справі ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява, відповідно до якої він просив суд вселити його в спірну квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не перешкоджати користуванню вказаним житловим приміщенням.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначає, що у 1996 році він одружився з ОСОБА_3 і вселився як член сім`ї в трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 без реєстрації. Від шлюбу народився син ОСОБА_5 , 1997 р.н.

В 2000 році відповідач з членами своєї сім`ї та його сином приватизували квартиру АДРЕСА_1 і вона стала належати їм на праві спільної сумісної власності.

В спірній квартирі ОСОБА_2 проживав до 15.08.2017 року. Після 15.08.2017 року відповідач та його дружина закрили квартиру, змінили замки і не впускають ОСОБА_2 до спірної квартири, тим самим перешкоджають користуватися квартирою, а тому він змушений був звернутися в правоохоронні органи на протиправні дії відповідачів щодо його користування житловим приміщенням.

Надані відповідачем акти про нібито не проживання ОСОБА_2 з листопада 2016 року в спірній квартирі є сфальсифікованими, оскільки він проживав в цій квартирі до 15.08.2017 року і не мав та не має до теперішнього часу свого житла. З цього приводу зазначає, що він збирався купити житло, однак в жовтні 2017 року дружина вкрала в нього 50000 дол. США за які він повинен був купити собі житло та замінила замки і більше не впускала з відповідачем в житлове приміщення. І це при тому, що син є співвласником квартири і не заперечував аби позивач користувався його часткою житла.

Внаслідок створених відповідачами перешкод та їх неправомірних дій він позбавлений охоронюваного законом права користування житловим приміщенням.

Оскільки син позивача є співвласником квартири він вправі вселити його, як батька в жиле приміщення яке він з ним займав і користувався з дня приватизації квартири, а позивач користувався цим приміщенням з дня укладання шлюбу з дружиною.

Звідки випливає, що навіть якби позивач не був членом сім`ї, то мав би право користуватися цим приміщенням, оскільки вів із всіма власник4ами спільне господарство, а саме: сплачував комунальні послуги, проводив масштабні ремонти квартири.

30.10.2018 року від відповідачів по справі надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вони вказують, що вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідачі зазначають, що з листопада 2016 року ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано. Між колишнім подружжям триває давній майновий спір, який вирішується в судовому порядку. Співвласник квартири, син позивача, протягом 2016-2018 років перебуває закордоном, навчається в Німеччині стаціонарно.

Таким чином, факти постійного проживання позивача з власниками квартири, спільного ведення господарства та взаємна допомога відсутні.

Щодо вселення в квартиру ОСОБА_2 то потрібна згода всіх співвласників, проте такої не має.

Окрім того, ОСОБА_2 зазначає, що в нього не має свого житла. Однак, в поясненнях по справі 461/7547/17 він заявляє, що в червні 2017 року купив та оформив на чоловіка рідної сестри дачу, доводимо до відома, що дача в належному стані та придатна до постійного проживання.

11.05.2018 року Галицький районний суду м. Львова ухвалив рішення, яким ОСОБА_2 визнав співвласником Ѕ квартири АДРЕСА_3 . Постановою Апеляційного суду Львівської області від 27.08.2018 року рішення залишено без змін. Таким чином, твердження позивача, що він не має свого житла не відповідають дійсності.

Також, позивач стверджує, що відповідач ОСОБА_3 вкрала в нього кошти у розмірі 50000 дол. США, однак дане обвинувачення в судовому порядку не встановлено, а перебуває на стадії досудового розслідування.

У зв`язку з вищевикладеним у зустрічному позові ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

20.03.2019 року до суду від ОСОБА_2 надійшло клопотання,в якому також містяться пояснення, в якому він вказує, що не має свого житла. З листопада 2017 року після не допуску відповідачами за зустрічною позовною заявою до житла він з сином вимушений винаймати житло. А також він одноособово оплачує навчання сина ОСОБА_6 закордоном. Одночасно сплачує аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_7 .

Після того як ОСОБА_2 та його сина ОСОБА_8 не впустили до дому, замінені були всі замки, всі документи (паспорта, закордонні паспорта, свідоцтва про освіту, трудова книжка, документи на нерухомість, посвідчення водія, реєстраційні документи на авто, нагороди, гроші, кредитні картки бухгалтерські реєстраційні документи, всі існуючи ключі до квартири, та інших приміщень та всі особисті речі) залишилися у відповідачів.

З даного приводу ОСОБА_9 15.10.2017 року звернувся до правоохоронних органів з відповідними заявами. На сьогоднішній день за даними фактами ведеться досудове слідство. Докази не проживання у справній квартирі ОСОБА_2 сфабриковані ОСОБА_1 .

Окрім того, за рішенням Галицького районного суду м. Львова 11.05.2018 (справа №461/7547/17) та постановою Апеляційного суду Львівської області 27.08.2018 року визнаний співвласником двох приміщень нежитлового фонду за адресою: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 . Однак в жовтні 2018 року ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на ці два рішення. Дані приміщення відносяться до нежитлового фонду.

На сьогоднішній день він не в змозі придбати собі житло, оскільки кошти отриманні від його спадщини були викрадені колишніми родичами.

Ухвалою суду від 20.03.2019 року прийнято зустрічний ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні приміщенням квартири та вселення до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Ухвалою суду від 20.03.2019 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи: ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні приміщенням квартири та вселення та призначено справу до судового розгляду по суті.

09.04.2019 року від ОСОБА_3 надішли пояснення, в яких вона вказала, що ОСОБА_2 має достатньо нерухомості щоб проживати. Окрім того, ОСОБА_2 здійснює постійне переслідування її та її родити, у зв`язку з чим вона вимушена була виїхати до Києва, а згодом закордон. У зв`язку з чим, ОСОБА_3 проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2

20.05.2019 року від ОСОБА_3 надішли пояснення, в яких вона фактично посилається на ті ж обставини, що були надані вище.

Ухвалою суду від 27.06.2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено.

Ухвалою суду від 27.01.2020 року заяву судді Ванівського Ю.М. про самовідвід у розгляді цивільної справи №465/6682/17 задоволено.

Матеріали справи передано до цивільної канцелярії Франківського районного суду м. Львова на автоматизований розподіл для повторного визначення судді у порядку передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями головуючим суддею визначено Мартьянову С.М.

Ухвалою суду від 13.02.2020 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи: ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні приміщенням квартири та вселення та призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 16.12.2022 року прийнято відмову ОСОБА_2 від зустрічного позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні приміщенням квартири та вселення.

Провадження по справі 465/6682/17 за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні приміщенням квартири та вселення закрито.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутність, свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, у вимогах за зустрічним позовом просив відмовити у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, проте неодноразово надавала письмові пояснення в яких просила суд позовні вимоги за первісним позовом задовольнити, а у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, 03.10.2022 року на електрону пошту суду надійшла заява про визнання позовних вимог.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб суд приходить до висновку про доцільність розгляду справи.

На підставі ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального пристрою не проводилось.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного висновку.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 02.08.2000 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_5 (т.1 а.с.6)

Факт не проживання відповідача ОСОБА_2 підтверджується актами складеними ЛКП «Львівський ліхтар» від 06.06.2017 р., 05.07.2017 р., 04.08.2017 р., 06.09.2017 р. 05.10.2017 р. 06.11.2017 р., 04.01.2018 р., 02.02.2018 р., 02.03.2018 р., 08.10.2018 р., в яких вказано, що ОСОБА_2 , 1973 р.н., за адресою АДРЕСА_6 не проживає з листопада 2016 року. (т.1 а.с.8,9,10,11,12,13)

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22.01.2018 року позов задоволено.

Шлюб укладений 29 червня 1996 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Франківського району м. Львова між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис №265) розірвано.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 змінено прізвище на « ОСОБА_10 ».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок гривень) грн. (т.1 а.с.62)

ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_6 , що не заперечується сторонами по справі.

Згідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У силу ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч.1,2 ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 Житлового кодексу України; ст. 405 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою.

Із цього слідує, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється відділами у справах громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб за зверненням заінтересованої особи на підставі відповідного рішення суду, що набрало законної сили.

Оскільки відповідач не проживає у вказаній квартирі тривалий час, не користується нею, комунальних послуг не оплачує, а також враховуючи те, що відповідач визнав позовні вимоги, то суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, тому відповідача ОСОБА_2 слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, у розмірі 640,00 грн.

Керуючись ст.ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.150 ЖК України, ст.ст. 81, 83, 141, 259, 263, 264, 265, 274-279 ЦПК України

У х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи: ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі через Жовтневий районний суд м. Харкова апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 .

Суддя Мартьянова С.М.