печерський районний суд міста києва
Справа № 757/4187/21-ц
26 вересня 2022 року
Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Хайнацького Є.С.,
при секретарі - Ковалівській В.В.,
позивача: не з`явився,
відповідача: не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач, ОСОБА_2 ), у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 2 191 662,62 грн., а також судові витрати.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19.09.2011 року у справі № 2-3753/11 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 2 187 804,79 грн. за договором купівлі-продажу цінних паперів від 19.05.2010 року № Б/29-05-1, у тому числі 1 801 800 грн. збитків та пені за вказаним договором, 140 022,07 грн. пені, 194 594,40 грн. інфляційних втрат та 51 388,32 грн. - три проценти річних.
23.01.2012 року Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист з виконання вищевказаного судового рішення, проте стягнення за ним не проведено.
Оскільки на час звернення позивача до суду з даним позовом рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.09.2011 року у справі № 2-3753/11 не виконано, позивач вважає, що у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання з останнього підлягає стягненню на користь позивача за період з 25.04.2018 року по 20.01.2021 року: 1 805 403,60 грн. пені, 148 241,24 грн. - три проценти річних та 238 017,78 грн. інфляційних втрат.
З огляду на зазначене, на підставі ст.ст. 11, 258, 509, 526, 549, 551, 598, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивач звернувся до суду з указаним позовом.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.02.2021 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та призначено підготовче засідання у справі на 29.03.2021 року.
У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному судове засідання, призначене на 29.03.2021 року, знято з розгляду.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.05.2021 року відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 06.07.2021 року.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.07.2021 року відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 30.08.2021 року.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.08.2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 22.10.2021 року.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.10.2021 року відкладено розгляд справи на 02.02.2022 року.
У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному судове засідання, призначене на 02.02.2022 року, знято з розгляду та призначено наступне судове засідання на 13.04.2022 року.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.04.2022 року відкладено розгляд справи на 26.09.2022 року.
Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
На виконання вимог ст. 187 ЦПК України суд витребовував інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача; з отриманої на запит суду відповіді компетентного державного органу вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачу направлено судові повістки рекомендованими листами з повідомленням про вручення поштового відправлення на вказану адресу, проте конверти повернулись на адресу суду з відмітками поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, повідомлявся судом про розгляд справи шляхом надсилання рекомендованої кореспонденції. До суду повернулися поштові конверти з рекомендованими повідомленнями без вручення відповідачу з відмітками поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Статтею 280 ЦПК України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З огляду на вказане, суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
Судом встановлено, що 19.05.2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу цінних паперів № Б/29-05-1, за яким ОСОБА_3 (продавець) продає належні йому цінні папери загальною вартістю 1 801 800 грн., а ОСОБА_2 (покупець) приймає та оплачує їх на умовах цього договору.
10.09.2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги № В/Б/29-05-1, за яким ОСОБА_3 відступила ОСОБА_1 право вимоги виконання грошового зобов`язання - сплати ОСОБА_2 суми заборгованості в розмірі 1 801 800 грн., збитків та пені, що виникли в результаті прострочення виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу цінних паперів від 19.05.2010 року № Б/29-05-1.
Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19.09.2011 року у справі № 2-3753/11 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 2 187 804,79 грн. за договором купівлі-продажу цінних паперів від 19.05.2010 року № Б/29-05-1, у тому числі 1 801 800 грн. збитків та пені за вказаним договором, 140 022,07 грн. пені, 194 594,40 грн. інфляційних втрат та 51 388,32 грн. - три проценти річних.
23.01.2012 року Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист з виконання вищевказаного судового рішення, проте стягнення за ним не проведено.
Згідно з розрахунками позивача у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання з останнього підлягає стягненню на користь позивача за період з 25.04.2018 року по 20.01.2021 року: 1 805 403,60 грн. пені, 148 241,24 грн. - три проценти річних та 238 017,78 грн. інфляційних втрат.
Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Згідно ст. 629 цього Кодексу, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст. 610, 612 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19.09.2011 року у справі № 2-3753/11 встановлено, що ОСОБА_2 не виконав умови договору купівлі-продажу цінних паперів від 19.05.2010 року № Б/29-05-1 та порушив строки оплати згідно п. 3.2 цього договору.
Зазначене рішення суду, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за вказаним договором купівлі-продажу цінних паперів, відповідач не виконав.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 2 ст. 615 цього Кодексу, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно з наданими позивачем розрахунками у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання з відповідача підлягає стягненню на користь позивача за період з 25.04.2018 року по 20.01.2021 року: 1 805 403,60 грн. пені, 148 241,24 грн. - три проценти річних та 238 017,78 грн. інфляційних втрат.
Відповідач не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження погашення ним заборгованості, виконання заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.09.2011 року у справі № 2-3753/11, спростування доводів позивача та наданих ним розрахунків заборгованості.
Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги ст.ст. 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Тобто, неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України) з першого дня прострочення та доти, доки зобов`язання не буде виконане.
Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватися на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі.
Отже, позивач має право на стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Разом з тим відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими ст.ст. 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов`язання.
Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 711/4458/16-ц зазначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). При цьому Верховний Суд наголосив, що суд першої інстанції безпідставно застосував строк позовної давності один рік до пені без заяви відповідача про застосування наслідків спливу такого строку.
З огляду на те, що в даній справі відповідач не заявляв про застосування позовної давності, та з урахуванням вищевказаних норм права та правових висновків Верховного Суду, стягнення пені за період з 25.04.2018 року по 20.01.2021 року є таким, що відповідає вимогам ст.ст. 258, 267 ЦК України.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, за змістом наведеної норми, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та три проценти річних від простроченої суми входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12, від 24.10.2011 року у справі № 6-38цс11.
Таким чином, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, вимоги позивача про застосування до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України та стягнення з відповідача інфляційних втрат і трьох процентів річних за несвоєчасне виконання ним грошового зобов`язання є обґрунтованими.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На час розгляду справи судом відповідач не надав даних, що свідчать про сплату заборгованості у добровільному порядку. Також відсутні заперечення відповідача щодо правильності наданих позивачем розрахунків пені, інфляційних втрат і трьох процентів річних.
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку про обґрунтованість позову.
Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 11 350 грн., що підтверджується квитанцією від 25.01.2021 року № 6258859.
Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 11 350 грн. у відшкодування судових витрат.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 11, 258, 267, 509, 525-527, 549, 551, 598, 599, 610-612, 615, 625, 629 Цивільного кодексу України; ст.ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 258, 264, 265, 273, 352, 354, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 2 191 662 (два мільйони сто дев`яносто одна тисяча шістсот шістдесят дві) грн. 62 коп., у тому числі: 1 805 403 (один мільйон вісімсот п`ять тисяч чотириста три) грн. 60 коп. пені; 148 241 (сто сорок вісім тисяч двісті сорок одна тисяча) грн. 24 коп. - три проценти річних та 238 017 (двісті тридцять вісім тисяч сімнадцять) грн. 78 коп. інфляційних втрат.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 11 350 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) грн. 00 коп.
Позивач - ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач - ОСОБА_2 : АДРЕСА_3 ; РНКОПП НОМЕР_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено та підписано 06.10.2022 року.

Суддя Є.С. Хайнацький