ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/333/21
провадження № 2/753/1951/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2022 року грудня 2022 р.Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Сирбул О.Ф.,

за участю секретаря: Херенкової К.К.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач) звернулась до Дарницького районного суду м.Києва з позовом, згідно з яким просить суд стягнути з ОСОБА_1 (далі по тесту - відповідач) на її користь додаткові витрати на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 79 105,28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого відповідачем сплачуються аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500,00 грн. до досягнення дитиною повноліття, відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30.07.2019.

Відповідач проживає окремо, працює як ФОП, має власне житло та достатній дохід для утримання сина і здійснення додаткових витрат. Вказує, що дохід відповідача не менше 30 000,00 грн. на місяць. Відповідач відмовляється брати участь у додаткових витратах на дитину та позивач змушена звернутися до суду. За три останніх років додаткові витрати на дитину становлять 158 210,55 грн., що складає 52 736,85 грн. в рік, 4 394,74 грн. в місяць. Відповідно обов`язок батька сплатити половину додаткових витрат на дитину від цієї суми - 79 105,28 грн.

Посилаючись на приписи статті 185 СК України просить стягнути з відповідача на її корить додаткові витрати в розмірі 79 105,28 грн.

Ухвалою суду від 25 січня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

08 лютого 2021 року позивач усунула недоліки, зазначені в ухвалі суду.

Ухвалою суду від 16 лютого 2021 року відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

06 травня 2021 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву та просив позовні вимоги залишити без задоволення.

27 травня 2021 року позивач подала до суду відповідь на відзив, в якому просила позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 27 травня 2021 року клопотання представника відповідача задоволено, витребувано інформацію про доходи відповідача.

Ухвалою суду від 27 травня 2021 року, яку занесено до протоколу судового засідання, долучено відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача.

Ухвалою суду від 27 травня 2021 року, яку занесено до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника про долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 27 травня 2021 року, яку занесено до протоколу судового засідання, долучено відповідь за відзив, поданий позивачем.

07 червня 2021 року представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2021 року, яку занесено до протоколу судового засідання, долучено заперечення на відповідь на відзив, які подав представник відповідача.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2021 року, яку занесено до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2021 року, яку занесено до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника відповідача про долучення доказів.

Ухвалою суду від 28 вересня 2021 року, яку занесено до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника відповідача про поновлення строку на подачу доказів та долучені докази до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 17 листопада 2022 року у задоволені клопотання позивач про розгляд справи в режимі відеоконференції відмовлено.

У судове засідання 09 грудня 2022 року позивач не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача, оскількипозивач надав під час розгляду справи пояснення по суті позовних вимог, враховуючи, що розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження, суд розглянув справу у відсутності позивача, на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні відповідач та його представник проти позовних вимог заперечували, просили суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд, вислухавши, осіб, які приймали участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що сторони мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30.07.2019 позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 25 квітня 2019 року, й до її повноліття.

06 лютого 2021 року позивач змінила прізвище на « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені, актовий запис № 20 від 06.02.2021.

Відповідач сплачує аліменти своєчасно, заборгованість відсутня, що підтверджується довідкою, виданим Ізяславським районним відділом державної виконавчої служби № 327 від 12.01.2021.

В позові позивач посилалась, що відповідач проживає окремо, працює як ФОП, має власне житло та достатній дохід для утримання сина і здійснення додаткових витрат. Вказує, що дохід відповідача не менше 30 000,00 грн. на місяць.

Відповідач відмовляється брати участь у додаткових витратах на дитину, то позивач змушена звернутися до суду. Додаткові витрати рахує за три роки, які складаються з: витрат на вивчення англійської мови в розмірі 95 363,00 грн.; витрати на ортопедичні устілки в розмірі 5 5151,00 грн.; витрати на лікування в розмірі 2 552,00 грн.; відвідування профілактичних занять з фізкультури в тренажерному залі в розмірі 7 161,00 грн.; витрати на спортивних розвиток дитини в розмірі 2 546,48 грн.; витрат на навчання в розмірі 12 134,07 грн.; додаткові освітні послуги з української мови в розмірі 1 000,00 грн.; навчання в медичному ліцеї в розмірі 19 300,00 грн.; витрати на страхування в розмірі 336,00 грн.; витрати на відпочинок дитини та соціальний розвиток в розмірі 12 303,00 грн.

Отже, за три останніх років додаткові витрати на дитину становлять: 158 210,55 грн. Відповідно обов`язок батька сплатити половину додаткових витрат на дитину від цієї суми - 79 105,28 грн.

Проте, суд не погоджується з доводами позивача, оскільки дані обставини не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді та спростовуються матеріалами справи.

Так, під час розгляду справи встановлено, що відповідач перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_7 . Має на утриманні ще дві дитини: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 11.01.2021, відповідач припинив підприємницьку діяльність з 29.03.2019.

Так, позивач посилається на понесені витрати в розмірі 95 363,00 грн. на вивчення англійської мови. Про те, це не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

Витрати на ортопедичні устілки в розмірі 5 151,00 грн., то суд вважає, що в матеріалах справи відсутні докази, що дитина має хворобу чи каліцтво, а документи, що долучені до позовної заяви, в яких мова йде про рекомендацію використання ортопедичних устілок. В наданих позивачем документах не йде мова про хворобу, каліцтво, що є обов`язковою умовою для застосування статті 185 СК України.

Отже, заявлені вимоги на суму 5 151,00 грн. є необгрунтованими.

Витрати на лікування в розмірі 2 552,00 грн., також не підтвердженні відповідно до вимог ст.ст. 79-81 ЦПК України. Надані документи позивачем не містять інформацію, саме про хворобу чи каліцтво дитини.

Витрати на профілактичні заняття з фізкультури в тренажерному залі в розмірі 7 161,00 грн. На твердження позивача наявна рекомендація лікаря відносно необхідності ОСОБА_9 відвідувати профілактичні заняття з фізкультури. Однак, в матеріалах справи відсутні відомості щодо рекомендації лікаря та не надано будь-якої інформації про хворобу ОСОБА_9 або каліцтва, внаслідок чого ОСОБА_9 рекомендовано відвідувати профілактичні заняття з фізкультури.

Отже, заявлені вимоги на суму 2 552,00 грн. є необгрунтованими.

Посилання позивача на придбання дитині одягу, а саме, толстовку та джинси, то ці витрати слід враховути за рахунок аліментів, а не застосовувати статтю 185 СК України.

Витрати на спортивних розвиток дитини в розмірі 2 546,48 грн. також не відносяться до додаткових витрат в розумінні статті 185 СК України.

Витрати на навчання в загальній сумі 12 134,07 грн., на підтвердження, позивач надає квитанції на придбання одягу, зошитів, канцелярське приладдя, шкільну форму, тощо. Дані витрати не відносяться до додаткових витрат, а включаються в суму аліментів. Також, суд звертає увагу, що договір про надання фотопослуг укладений між ОСОБА_10 та ФОП ОСОБА_11 до позивача та ОСОБА_9 цей договір не має будь-якого відношення.

Витрати на додаткові освітні послуги з української мови в розмірі 1 000,00 грн. позивачем не обгрунтовані. Так, в позовній заяві, позивач не посилається на розвиток здібностей дитини шляхом отримання додаткових послуг по вивченню української мови. При цьому, позивач не обгрунтувала недостатності навчального шкільного курсу для вивчення ОСОБА_9 української мови.

Витрати на навчання в медичному ліцеї в розмірі 19 300,00 грн., на підтвердження чого позивач надає договір № 08/10-В/2020 про надання додаткової освітньої послуги від 03 вересня 2020 року. Даний договір не містить підпису ОСОБА_5 . Позивач, надаючи договір не вказала, які безпосередньо здібності ОСОБА_9 , шляхом його виконання, будуть розвиватися. Зі змісту договору неможливо це встановити. А тому, заявлені витрати не відносяться до витрат передбачених ст. 185 СК України.

Витрати на страхування в сумі 336,00 грн., також не відносяться до витрат передбачених ст. 185 СК України.

Витрати на відпочинок дитини та соціальний розвиток в розмірі 12 303,00 грн. Ці витрати не відносяться до витрат про які йде мова в статті 185 СК України. Крім того, договір доручення № 19-03/2019 на туристичне обслуговування в України укладено між Туристичною компанією ФОП ОСОБА_12 з однієї сторони, та ОСОБА_13 і ОСОБА_5 з іншої. Тобто, сума 10 600,00 грн., яка, сплачувалася на виконання договору, мала сплачуватися за відпочинок не тільки ОСОБА_9 , але і іншої дитини ( ОСОБА_14 ). Також, в цій частині у позовній заяві йде про суму 1 703,00 грн., сплата якої підтверджується, зі слів позивача, квитанцією від 07.06.2019. Однак, вказана квитанція в матеріалах справи відсутня.

Так, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями ст.ст. 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18).

При ухваленні рішення, судом взято до уваги і те, що відповідач має на утриманні цивільну дружину, яка є інвалідом третьої групи, а також від вказаного шлюбу відповідач має на утриманні двох дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 12.07.2019 року з відповідача на користь позивача вже стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , заборгованість за рішенням суду відсутня.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Підсумовуючи все вищенаведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, переконливість, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позивачем не обгрунтовано позовні вимоги під час розгляду справи та у задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, його у відповідності до ст. 141 ЦПК України слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 78-81, 133, 137, 258, 259, 264, 265, 268, 280-281, 284, 289, 352-355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини - відмовити.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: