РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/9943/21

Провадження № 22-ц/4815/1406/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач): Вейтас І.В.,

суддів: Хилевича С.В., Шимківа С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Дупака Валентина Германовича на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 жовтня 2021 року, ухвалене у складі судді Гордійчук І.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої ДТП,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Позов обґрунтовано тим, що 25 вересня 2020 року о 16-00 годині на дорозі поблизу будинку по вул. Рівненська, 19 в с. Колоденка Рівненського району Рівненської області ОСОБА_2 , керуючи автомобілем "Renault Megane Sceniс", реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення п. 2.3б, 12.1 Правил дорожнього руху не вибрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожню обстановку та її зміну, не була уважною при здійсненні обгону, здійснила зіткнення з автомобілем "Fiat Doblo", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який здійснював маневр повороту ліворуч з увімкненим відповідним показником повороту. Внаслідок події транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 22 грудня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована відповідачем в Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг", яке виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 31 705, 03 гривень.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь різницю між завданою внаслідок ДТП матеріальною шкодою та виплаченим страховою компанією страховим відшкодуванням в сумі 49 622, 85 гривень.

Також ОСОБА_1 вказав, що внаслідок ДТП йому було завдано моральну шкоду, на відшкодування якої просив суд стягнути з відповідача 10 000 гривень.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 жовтня 2021 року позов частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 49622,85 гривень матеріальної шкоди та 1000 гривень моральної шкоди та судові витрати в сумі 908 гривень.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 22 грудня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Суд першої інстанції дійшов висновку, що різниця між розміром заподіяної та відшкодованої позивачу шкоди становить 84 693,88 гривень - 37 571,03 гривень + 2 500 гривень = 49 622,85 гривень, і ці кошти підлягають стягненню з ОСОБА_2 .

Щодо моральної шкоди, суд двйшов висновку, що позивач зазнав душевних страждань внаслідок пошкодження автомобіля, проте сума, яку він просить стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає зменшенню.

З апеляційною скаргою на вказане рішення суду першої інстанції звернувся представник відповідача адвокат Дупак В.Г. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що сума страхового відшкодування, яку отримав позивач від Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є достатньою для покриття його реальних збитків та покликається при цьому на постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року. Вважає, що у даному випадку при визначенні розміру відшкодування шкоди за поданим позивачем звітом про оцінку колісного транспортного засобу №69640 від 15 березня 2021 року, має бути врахована зношеність автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди і це відповідатиме реальному збитку, який він поніс внаслідок ДТП, адже знос деталей та механізмів автомобіля відбувся не внаслідок ДТП, а внаслідок його експлуатації починаючи з 2004 року. Зазначає, що позивач не відновлював пошкоджений автомобіль, який мав зношеність 70% та в матеріалах справи відсутні докази того, що він використовував для відновлення нові вузли, деталі та комплектуючі частини. Разом з цим, представник відповідача не заперечує того, що з відповідача підлягає стягненню франшиза у розмірі 2500 гривень. Крім того, зауважує, що звіт про оцінку колісного транспортного засобу №69640 від 15 березня 2021 року є неналежним та недопустимим доказом, оскільки його замовником є страхова компанія, яка не є учасником даної справи. Також у цьому висновку відсутні відомості про те, що експерт попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення яким відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої ДТП.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник позивача адвокат Ошурко Й.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 вересня 2020 року о 16-00 годині на дорозі поблизу будинку по вул. Рівненська, 19 в с. Колоденка Рівненського району Рівненської області ОСОБА_2 , керуючи автомобілем "Renault Megane Sceniс", реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення п.2.3 б, 12.1 Правил дорожнього руху не вибрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожню обстановку та її зміну, не була уважною при здійсненні обгону, здійснила зіткнення з автомобілем "Fiat Doblo", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який здійснював маневр повороту ліворуч з увімкненим відповідним показником повороту. Внаслідок події транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 22 грудня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час вказаної дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг", поліс № ЕР-200473693. Страхова сума становила на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну 130 000 гривень, розмір франшизи - 2500 гривень.

Автомобіль "Fiat Doblo", реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 від 04.03.2017 року отримав механічні пошкодження.

Згідно звіту № 69640 від 15 березня 2021 року про оцінку автомобіля "Fiat Doblo", реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту даного автомобіля з врахуванням пошкоджень наявних після ДТП складає 84 693,88 гривень.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля "Fiat Doblo", реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 37 571,03 гривень.

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 31 705,03 гривень, розмір страхового відшкодування розраховано наступним чином: 37 571,03 гривень (вартість відновлювального ремонту) - 3 365,92 гривень (ПДВ) - 2 500 гривень (франшиза) = 31 705,03 гривень.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов взяв до уваги звіт про оцінку колісного транспортного засобу № 69640 від 15 березня 2021 року та дійшов висновку, що на відповідача має бути покладено обов`язок сплатити різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, тобто ОСОБА_2 повинна відшкодувати суму збитку, що перевищує страхове відшкодування, що складає 84 693,88 гривень - 37571,03 гривень + 2500 гривень = 49622, 85 гривень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1 Закону України "Про страхування"передбачено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно з абзацом 2 частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом частини першої статті 28, статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином обов`язком страховика є відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу і у ТДВ "Страхова група "Оберіг" не виникло обов`язку повного відшкодування шкоди в межах ліміту відповідальності, передбаченого полісом.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2019 року у справі № 676/518/17 (провадження № 61-8307св18) вказано, що "відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати)".

Згідно з пунктом 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ.

Отже, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що сума страхового відшкодування, яку отримав ОСОБА_1 є достатньою для покриття його реальних збитків єнеобґрунтованими.

Покликання сторони відповідача на те, що звіт про оцінку колісного транспортного засобу № 69640 від 15 березня 2021 року є неналежним та недопустимим доказом у даній справі апеляційний суд не бере до уваги, оскільки вказаний звіт зроблено на підставі Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, зареєстрована у Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року № 1074/8395, тобто звіт про оцінку колісного транспортного засобу № 69640 від 15 березня 2021 року відповідає вимогам чинного законодавства України у зв`язку з чим суд мав підстави для його врахування у даній справі.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на те, що відповідачем належними та допустими доказами не спростовано звіт про оцінку колісного транспортного засобу № 69640 від 15 березня 2021 року, не доводився інший розмір завданої шкоди, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно дослідив наявні усправі докази, дав їм належну оцінку.

В апеляційній скарзі представник відповідача адвокат Дупак В. Г.не наводить будь-яких підстав для скасування рішення суду в частині стягнення моральної шкоди, а тому апеляційний суд вважає, що стягнута судом на користь ОСОБА_1 сума моральної шкоди у розмірі 1000 гривень є достатньою і обґрунтованою.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Дупака Валентина Германовича, який діє від імені ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: С.В. Хилевич

С.С. Шимків