Справа №345/2731/22
Провадження № 2/345/940/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.11.2022 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Онушканича В. В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і без проведення судового засідання справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Кушнір Олег Вікторович, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що йому стало відомо про відкриття виконавчого провадження №67436870 про стягнення із нього на користь ТОВ «Вердикт Капітал» суми коштів у розмірі 8632 грн. на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Грисюк О.В.

З матеріалів виконавчого провадження №67436870 стало відомо про те, що позивач є боржником за кредитним договором №-29033 від 21.12.2021 року, укладеним з ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс», правонасупникомякого є ТОВ «Вердикт Капітал», на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитним договором. Позивач наголошує, що у нього відсутня будь-яка заборгованість за договором, а правовідносини за ним закінчилися у зв`язку зі сплатою всіх кредитних платежів. Розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором перед ТОВ «Вердикт Капітал» стягувачем не надано. Тобто заборгованість, по якій видано виконавчий напис, є спірною.

Крім того, оспорюваний виконавчий напис є такий, що прийнятий з порушенням Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення виконавчих дій нотаріусами України. Так, станом на момент вчинення приватним нотаріусом вищевказаного виконавчого напису редакція «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів», не передбачає можливість вчинення виконавчого напису на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Оскільки відповідні зміни до Переліку були визнані незаконними та скасовано, а тому діє попередня редакція Порядку без внесених до неї змін постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року, які визнано незаконними та скасовано у встановленому законом порядку. П.1 вказаного Переліку стосується лише нотаріально посвідчених договорів і не може застосовуватися до кредитного договору, укладеного в простій формі.

Тому позивач змушений звернутися до суду та просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за №78386 від 12.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. та стягнути в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом грошові кошти в сумі, розмір якої буде повідомлено суду після стягнення. Також позивач просить стягнути з відповідача витрати за послуги правничої допомоги адвоката у розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 15.09.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачем подано відзив на позов. Відповідач вказує, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем: за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Разом із тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Ураїни від 29.06.1999 року №1172. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Тому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також представником відповідача подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. Зокрема, зазначає, що із врахуванням середньої заробітної плати в регіоні, в якому працює адвокат позивача, витрати по часу наприклад на половину робочого дня повинні складати 561,76 грн., але аж ніяк не 10 000,00 грн. за спрву незначної кладності. Тому представник відповідача просить відмовити позивачу у стягненні витрат на правову допомогу.

Представником позивача подана відповідь на відзив. Зокрема, наголошує, що відповідачем неправильно протрактовано чинне законодавсто України та фактичні обставини справи. Позивачем доведено протиправність вчиненого на користь ТОВ «Вердикт Капітал» виконавчого напису приватного нотаріуса, а відзив відповідача не базується на чинному законодавстві.

Щодо розміру правової допомоги, то представник позивача наголошує, що такі витрати є документально підтвердженими. Крім того, додатково повідомив, що у зв`язку із необхідністю подання суду відповіді на відзив, зріс об`єм правової допомоги, яка надається ОСОБА_1 . Так, 25.10.2022 року між ОСОБА_1 та адвокатом Солдаткіним О.С. складено акт, відповідно до якого адвокат надав клієнту правовому допомогу у вивенні відзиву на позовну заяву, складенні та поданні до суду відповіді на відзив. Вартість вказаних послуг становить 4000,00 грн. Тому представник позивача просить визнати оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача на користь позивача випрати на правову допомогу у розмірі 14 000,00 грн.

Відповідач своїм право подати заперечення не скористався.

Третім особам копія ухвали про відкриття провадження надсилалася у встановленому законом порядку, водночас суду не надано письмових пояснень.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 12.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною вчинено виконавчий напис №78386 про стягнення із ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором -29033 від 21.12.2020 року, укладеним з ТОВ «Фінансова компнія «Інкасо Фінанс», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 23-06/20 та додатку №2 Акту прийому-передачі реєстру боржників від 03.06.2021 року ТОВ «Вердикт Капітал», заборгованості за кредитним договором -29033 від 21.12.2020 року. Стягнення заборгованості здійснено за період з 21.12.2020 року по 03.06.2021 року у розмірі 7982 грн. Також із позивача на користь відповідача стягнуто плату за вчинення виконавчого напису. Загалом стягнуто з позивача на користь відповідача 8632,00 грн. (а.с. 21).

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 12.06.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Кредитний договір №-29033 від 21.12.2020 року, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально та не забезпечений іпотекою. А тому вказаний договір не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку, шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Крім того, вчиняючи оспорюваний виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Позивач стверджує, що заборгованість погашено у повному обсязі. Тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем є безспірним.

За таких обставин нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом та не взяв до уваги, що відповідно до чинної редакції «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» не передбачено вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений та не забезпечений іпотекою. Враховуючи викладене, оскільки оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням діючого законодавства, суд вважає за необхідне визнати даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Щодо вимог про повернення стягненого за виконавчим написом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення 83 глави ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Водночас, заявляючи вимоги про поверненя стягненого за спірним виконавчим написом, стороною позивача в порушення вимог ст.81 ЦПК України суду не надано жодних доказів на підтвердження розміру грошових коштів, які були стягненні з позивача на користь відповідача на підставі оспорюваного виконавчого напису. А тому в задоволенні позову цій частині вимог слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанови Верховного Суду від 26.02.2020 року по справі № 643/2870/18, у випадку пред`явлення споживачем фінансових послуг позову про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого позивач звільнений від сплати судового збору.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1488,60 грн., з яких: 992,40 грн. за подання позовної заяви та 496,20 грн. за подання зави про забезпечення позову.

Ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції від 30.12.2021 року позивач сплатив на користь адвоката Солдаткіна О.С. 10000,00 грн. Детальний опис наданих послуг наведено в акті про прийняття-передачу наданих послуг від 30.12.2021 року, а саме зазначено:

-зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції 2000,00 грн.;

-адвокатський запит 1000,00 грн.;

-отримання доказів для підготовки позовної заяви, виготовлення копій документів, подання позовної заяви 5000,00 грн.;

-підготовка та подання заяви про забезпечення позову, клопотання про звільнення від сплати судового збору 2000,00 грн.

Крім того, відповідно до акту про прийняття-передачі наданих послуг №2 від 25.10.2022 року, акту приймання-передачі грошових актів, позивачем сплачено на користь адвоката Солдаткіна О.С. 4000,00 грн. за вивчення відзиву на позовну заяву, складення та подання до суду відповіді на відзив.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.

У постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі N 211/3113/16-ц (провадження N 61-299св17), від 06 листопада 2020 року у справі N 760/11145/18 (провадження N 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд враховує, що ця категорія справ не є складною, законодавство у сфері визнання виконавчих написів нотаріусів недійсними є стабільне і судова практика має ознаку єдності. Тому з урахуванням кваліфікації і досвіду адвоката заявлені до відшкодування витрати на зустріч, консультацію клієнта, узгодження правової позиції, адвокатський запит, отримання доказів для підготовки позовної заяви, виготовлення копій документів, подання позовної заяви, підготовку та подання заяви про забезпечення позову, клопотання про звільнення від сплати судового збору, підготовку та подання відповіді на відзив є неспівмірними з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності.

З врахуванням складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); ціни позову; реального часу, необхідного для виконання таких послуг, незначного обсягу юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду, суд приходить до висновку, що заявлені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 14 000,00 грн. є явно неспівмірними, не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності.

Отже, на підставі наведеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав, передбачених ч. 5 ст. 137 ЦПК України, для зменшення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до 5000,00 грн.

На підставі викладеного, статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та керуючись ст.ст. 141, 259, 263-265 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 12.06.2021 року №78386, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною про стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 8632,00 грн.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (, адреса місцезнаходження м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 5Б) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 5000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (, адреса місцезнаходження м.Київ, вул.Кудрявський узвіз,5Б) на користь держави 1488,60 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 23.11.2022 року.

Суддя