КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2022 року

м. Київ

справа №939/2882/21

провадження №22-ц/824/11436/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Кредобанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Бородянського районного суду Київської області від 18 серпня 2022 року у складі судді Герасименко М.М.

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року представник АТ «Кредобанк» - Мужик Н.Т. звернувся в суд до ОСОБА_1 з указаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 78 978,73 грн, судові витрати та витрати на професійну правову допомогу.

Позовні вимоги мотивував тим, що 09 березня 2018 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №CL-131604, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повернути кредит, виплатити проценти за користування кредитом та сплатити комісію, а також інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Відповідач умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконувала і станом на 22 вересня 2021 року її заборгованість за кредитним договором становила 78 978,73 грн.

На підставі викладеного просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 18 серпня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 78 971,73 грн, на відшкодування витрат по сплаті судового збору 2 270 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 900 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням 19 вересня 2022 року представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення частково скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 76 553,37 грн, у стягненні з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» витрат на правничу допомогу - відмовити повністю. В іншій частині залишити рішення без змін.

У мотивування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту, а також сума відсотків, яка зазначена у вимозі про дострокове погашення кредиту, тобто всього 76 553,37 грн, з яких: заборгованості за тілом кредиту - 54 882,22 грн, заборгованість за відсотками - 21 671,15 грн.

Зауважує, що судом першої інстанції не було звернуто увагу на те, що як в позовній заяві, так і в розрахунку заборгованості зазначено суму станом на 22 вересня 2021 року, однак суми заборгованості істотно відрізняються.

Апелянт не погоджується з позицією суду першої інстанції щодо розміру стягнутих судових витрат, оскільки вважає, що відсутність доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу є підставою для відмови в стягненні цих витрат.

09 листопада 2022 року апеляційним судом на електронну пошту отримано відзив на апеляційну скаргу від представника позивача АТ «Кредобанк» - Мужика Н.Т., в якому останній просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, необґрунтованими та недоведеними.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухиляється від сплати боргу у добровільному порядку, при цьому досудова вимога направлена відповідачу 29 вересня 2021 року з пропозицією виконати основне зобов`язання у строк не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, тобто у строк до 03 листопада 2021 року, а тому, враховуючи, що позивач просить стягнути у тому числі заборгованість зі сплати процентів, яка утворилася станом на 01 жовтня 2021 року, така вимога пред`явлена у межах строку кредитування.

Щодо вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов висновку, що витратами на правничу допомогу, які підтверджені належними доказами, є гонорар у фіксованій сумі 400,00 грн за підготовку та подання до суду позовної заяви, а також 500,00 грн - за представництво в судовому процесі суду першої інстанції (представник позивача брав участь у судовому засіданні 18 січня 2022 року).

Проте, колегія не в повні мірі погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 03 вересня 2018 року між ПАТ «Кредобанк» та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір № CL-131604, за умовами якого банком було надано відповідачу на поточні потреби кредит у розмірі 68 500 грн, зі строком кредитування 60 місяців, терміном до 01 вересня 2023 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом за процентною ставкою 52,99% річних, реальною річною процентною ставкою 67,93% річних.

29 вересня 2021 року АТ «Кредобанк» на адресу відповідача надіслано досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, згідно якої станом на 22 вересня 2021 року борг ОСОБА_3 по тілу кредиту становить 54 882,22 грн (45723,15 грн + 9159,07 грн), борг за простроченими процентами становить 21 671,15 грн. Відповідачу запропоновано у строк протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, погасити заборгованість у розмірі простроченого боргу.

Згідно наданого АТ «Кредобанк» розрахунку заборгованість відповідача перед банком станом на 01 жовтня 2021 року становить 78 971,73 грн, яка складається з: 54 882,22 грн - заборгованість за кредитом, 24 089,51 грн - заборгованість за відсотками.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1ст. 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 610 цього Кодексу визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виходячи з вимог частини другої статті 1050 та частини другої статті 1054 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати від боржника повернення всієї суми кредиту.

При порушенні зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як зазначалось вище, 29 вересня 2021 року АТ «Кредобанк» на адресу відповідача надіслано досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань та запропоновано у строк протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, погасити заборгованість, яка станом на 22 вересня 2021 року становила по тілу кредиту - 54 882,22 грн (45 723,15 грн + 9 159,07 грн), борг за простроченими процентами - 21 671,15 грн.

Таким чином, звернувшись 29 вересня 2021 року до боржника з вимогою про дострокове повернення кредиту разом з нарахованими відсотками, банк самостійно змінив строк виконання зобов`язання, а отже з направленням такої вимоги АТ «Кредобанк» припинив кредитний договір та втратив право нараховувати відсотки на залишок заборгованості після 29 вересня 2021 року.

З вимогами про стягнення заборгованості за прострочення виконання грошового зобов`язання в порядку статті 625 ЦК України АТ «Кредобанк» не зверталося.

Враховуючи те, що розмір заборгованості відповідача станом на 22 вересня 2021 року (станом час пред`явлення вимоги) становив 54 882,22 грн (45 723,15 грн + 9 159,07 грн) - за тілом кредиту; 21 671,15 грн - за простроченими відсотками, з ОСОБА_3 на користь АТ «Кредобанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № CL-131604 від 03 вересня 2018 року всього у розмірі 76 553,37 грн.

Факт наявності заборгованості у такому розмірі відповідач не заперечувала та визнавала позов в цій частині.

Зважаючи на викладене, судом першої інстанції залишено поза увагою правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, у зв`язку з чим дійдено помилкового висновку про стягнення заборгованості за відсотками у повному обсязі, а тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості необхідно змінити, зменшивши розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь АТ «Кредобанк», з 78 971,73 грн до 76 553,37 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (стаття 133 ЦПК України). Відповідно до статті 137 ЦПК України зазначені витрати несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

В указаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №9901/350/18 та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, постанові від 26 травня 2020 року у справі №908/299/18 та постанові від 08 червня 2021 року у справі №550/936/18.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат апеляційний суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).

Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

На підтвердження понесення банком витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано копії договору про надання правової допомоги, укладеного 01 вересня 2021 року між АТ «Кредобанк» та АО «Юридична компанія «Аксіліум», свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та довіреності №12201 від 26 жовтня 2021 року.

Відповідно до п. 4.4.1 вказаного договору сторони погодили, що розмір гонорару виконавця визначається в залежності від етапів роботи, на якій відбулося погашення заборгованості кожного із боржників у відсотках від суми погашення, зокрема у випадку погашення заборгованості на етапі судової процедури гонорар становить 13%. У свою чергу у розділі «Визначення термінів» договору від 01 вересня 2021 року сторони узгодили, що заборгованість, яка погашена за участю виконавця це сума коштів, що надійшла від боржників (третіх осіб) на рахунки, вказані клієнтом, в рамках виконання зобов`язань за кредитними договорами, починаючи з моменту отримання виконавцем реєстру боржників в електронному вигляді у форматі XLS, і до настання обставин, визначених цим договором.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки сума заборгованості за кредитним договором № CL-131604 від 03 вересня 2018 року відповідачем не сплачена, то в АТ «Кредобанк» не виникло обов`язку щодо оплати отриманих послуг згідно п.4.1.1. договору, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача суми гонорару в розмірі 13% від цини позову суперечить умовам укладеного договору про надання правової допомоги.

Додатково до сум, вказаних у пункті 4.4.1. цього договору клієнт сплачує гонорар у фіксованих сумах за наступні дії: за підготовку та подання до суду позовної заяви - 400 грн, за представництво в судовому процесі суду першої інстанції (за весь процес) - 500 грн; за отримання рішення суду - 500 грн, за подання апеляційної скарги - 400 грн, за подання касаційної скарги - 400 грн (п. 4.4.2. договору про надання правової допомоги).

Відповідно до змісту розділу «Визначення термінів» «Акт про виконані роботи» - затверджений сторонами цього договору документ, який засвідчує факт того, що у розрахунковому місяці (тобто місяці, за який складено акт) виконавцем надано послуги у повному обсязі відповідно до умов цього договору. Акт складається за формою, визначеною Додатком №5 до цього договору.

Згідно пунктів 4.6.2. - 4.6.4. Договору на підставі отриманого реєстру сплат заборгованостей та розрахунку гонорару (Додаток №4), виконавець протягом 5 робочих днів надає клієнту підписані та завірені печаткою виконавця 2 екземпляри Акту про виконані роботи (Додаток №5) на паперових носіях та рахунки на оплату наданих послуг за цим Договором.

Клієнт не пізніше 5 календарних днів від дати отримання документів згідно п. 4.6.2. цього Договору повинен підписати їх, завірити печаткою та 1 екземпляр кожного документу направити виконавцю або надіслати виконавцю письмову мотивовану відмову від підписання Акту.

Гонорар виплачується у гривнях, шляхом безготівкового перерахування клієнтом на поточний рахунок виконавця, вказаний в цьому договорі, протягом 5 банківських днів від дати підписання сторонами Акту про виконані роботи (Додаток №5).

Таким чином, умовами укладеного договору про надання правничої допомоги на підтвердження надання такої допомоги передбачено складення та підписання обома сторонами Акту про виконані роботи, форма якого визначена Додатком №5, який, у свою чергу, є невід`ємною частиною укладеного договору.

Натомість матеріали справи не містять копії Додатку №5 до договору про надання правової допомоги від 01 вересня 2021 року, а також Акту про виконані роботи, який відповідно до умов договору є підтвердженням факту надання адвокатських послуг та отримання їх замовником, а також підставою для оплати гонорару адвоката.

Зважаючи на відсутність у матеріалах справи копії Додатку №5 до договору про надання правової допомоги від 01 вересня 2021 року, а також Акту про виконані роботи, колегія суддів доходить висновку, що обсяг наданих послуг і виконаних робіт адвокатом належними та допустимими доказами не підтверджено, у зв`язку з чим клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в частині відсутності у справі документального підтвердження витрат на правову допомогу є необґрунтованими.

В решті доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу суду.

Місцевий суд на вказані обставини та положення договору про надання правової допомоги уваги не звернув та помилково стягнув з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 900 грн.

Згідно статей 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в оскарженій частині - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволенні позову частково.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 200,31 грн.

З АТ «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 18 серпня 2022 року в частині стягнення заборгованості- змінити, зменшивши розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Кредобанк», з 78 971,73 грн до 76 553,37 грн.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 18 серпня 2022 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 900 грн - скасувати та у задоволенні вимог в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Кредобанк» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 200,31 грн.

Стягнути з акціонерного товариства «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених частиною третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик