Житомирський апеляційний суд
Справа №288/697/20 Головуючий у 1-й інст. Зайченко Є. О.
Категорія 21 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 288/697/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного кадастрового реєстратора відділу у Попільнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області Курганської Оксани Андріївни, Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:0098 з одночасним припиненням усіх речових прав та їх обтяжень шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію вказаної земельної ділянки, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 13 вересня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Зайченко Є.О. у смт Попільня,

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом у якому просив зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою загальною площею 0,4776 га розташовану по АДРЕСА_1 , що належить позивачу, шляхом знесення самовільної будівлі сіннику та споруд - дві ями для складування буряків та жому. Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:0098 загальною площею 0,5444 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства з одночасним припиненням усіх речових прав та їх обтяжень шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію вказаної земельної ділянки, судові витрати покласти на відповідачів.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 27.12.1999 Серія ЖТ 04-15-005675 є власником земельної ділянки загальною площею 0,4776 га (в тому числі земельна ділянка для обслуговування житлового будинку 0,2500 га та ведення особистого підсобного господарства 0,2276 га) розташованої по АДРЕСА_1 . Дана земельна ділянка не має кадастрового номера та не внесена до бази Державного земельного кадастру. На вищевказаній земельній ділянці у позивача наявне нерухоме майно - житловий будинок та сарай. Зазначав, що кілька років тому на суміжній земельній ділянці з кадастровим номером :02:004:0098 загальною площею 0,5444 га (цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства) власник якої ОСОБА_2 на відстані 1,20 м від господарських будівель позивача збудував самовільну споруду - сінник та дві ями для складування буряків та жому. Дані споруди створюють незручності у обслуговуванні господарських будівель позивача, здійснюється критичний зсув земляного покриття, який в подальшому призведе до повного руйнування господарських будівель позивача. У липні 2019 року він звернувся до земельного відділу Попільнянської селищної ради для встановлення меж із відповідачем. 10 липня 2019 року із виїздом на місце розташування земельної ділянки комісією Попільнянської селищної ради, в ході обстеження земельної ділянки розташованої по АДРЕСА_1 загальною площею 0,4776 га встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_4 , з кадастровим номером :02:004:0098 загальною площею 0.5444 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства на місцевості не відповідає координатам на кадастровому плані. Цією ж комісією зафіксовані металеві кілки для встановлення достовірної межі позивача та відповідача. Виходячи з комісійного акту обстеження земельної ділянки та встановлені металевих кілків стало достеменно відомо, що частина споруд - сінник та ями для складування буряків і жому розміщенні на земельній ділянці позивача. Так як спільної згоди між сторонами не можливо дійти у добровільному порядку, позивач звернувся до сертифікованого інженера-землевпорядника ОСОБА_5 , який із виїздом на місце розташування земельної ділянки склав акт узгодження зовнішніх меж та план з накладкою. Також було проведено земельно-технічне дослідження № 456/20 від 17.04.2020, якою встановлено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:004:0098) не містить акту погодження меж між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В порушення норм, Державний кадастровий реєстратор відділу у Попільнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області неналежно перевірив документи ОСОБА_2 та було внесено до реєстру земельну ділянку з накладанням на земельну ділянку. Накладання меж зазначеної земельної ділянки у Національній кадастровій системі із земельною ділянкою, яка міститься у зазначеній системі і якій присвоєно кадастровий номер :02:004:0098 - свідчить про незаконність дій кадастрового реєстратора відповідача щодо реєстрації такої земельної ділянки та її незаконне формування з відкриттям поземельної книги.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 13 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 0,4776 га, яка розташована у АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу будівлі сіннику та шляхом засипання, самовільно облаштованих на земельній ділянці з кадастровим номером :02:004:0098, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , двох споруд - ям для складання буряків та жому. Компенсовано ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з проведенням судової будівельно - технічної експертизи в розмірі 6210,72 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13000 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суть незаконності оскаржуваного судового рішення полягає у тому, що суд примушує відповідача як законного власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:0098 та споруди сіннику і 2-х ям для буряків і жому, що були побудовані законно та не є самочинним будівництвом, зруйнувати це майно. А причиною цього є бажання його сусіда - позивача, яке ґрунтується на припущеннях експерта. Суд першої інстанції не встановив дійсних обставин руйнування незаконних споруд позивача, які згідно висновку експерта руйнуються з урахуванням об`єктивних порушень допущених і не усунених позивачем при будівництві та експлуатації. При цьому, земельна ділянка відповідача та його споруди ніяким чином не заважають Суд, не перевіривши можливість збереження майна ОСОБА_1 , шляхом дотримання останнім умов експлуатації власних будівель та усунення описаних допущених порушень Наявні в матеріалах справи докази вказують що демонтаж сінника та ям ОСОБА_2 не усуне негативних руйнівних наслідків для самочинно збудованого майна позивача. Суд безпідставно та передчасно, за відсутності достатніх доказів, і ґрунтуючись на припущенні, порушив Конституційні права відповідача. Суд не з`ясував, що земельна ділянка ОСОБА_2 не накладається на будинок позивача за адресою: АДРЕСА_1 та не накладається на жодні інші будівлі та споруди, що зведені позивачем, що підтверджує висновок експертів. Судом не було з`ясовано, що сінник та дві ями для складування буряків та жому знаходяться в межах земельної ділянки ОСОБА_2 , кадастровий номер :02:004:0098, що підтверджує висновок експертів №264/01-2021 від 29.01.2021 року. Не було також з`ясовано, що межі земельної ділянки ОСОБА_2 весь час були позначені на місцевості металевими кілками і їх завжди можна було визначити візуально. Суд дійшов помилкового висновку, що сінник і дві ями для складування буряків та жому, що розташовані на земельній ділянці ОСОБА_2 , нібито є об`єктами самочинного будівництва і помилково вирішив їх демонтувати, адже суд неправильно застосував ч.1 ст.376 ЦК України, що визначає критерії самочинного будівництва та не застосував п.6 Постанови КМУ №406 від 07.06.2017року. Крім того, судом першої інстанції було порушено норми процесуального права щодо безпідставного прийняття доказів, поданих позивачем з порушенням строків.

В іншій частині судове рішення не оскаржується, а тому його законність та обґрунтованість апеляційним судом не перевіряється.

У відзиві представник позивача адвокат Ковальова Я.В. зазначає, що рішення суду в частині задоволених вимог ОСОБА_1 є обґрунтованим, законним та таким, що не підлягає скасуванню.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Новоселицької сільської ради 24 березня 2008 року, ОСОБА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Новоселицької сільської ради від 22 лютого 2008 року №10 є власником житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа будинку становить 91,3 кв. м., житлова площа - 59,2 кв.м., житловий будинок А, 91,3 кв.м., сарай Б, 66,0 кв.м.

На підставі вищевказаного свідоцтва про право власності на нерухоме майно, Державним комунальним підприємством Бердичівського міжміського бюро технічної інвентаризації 24 березня 2008 року прийнято рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на будинок розташований за вищевказаною адресою, реєстраційний номер: 22624954.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія ЖТ № 04-15-005675 від 27 грудня 1999 року, ОСОБА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Новоселицької сільської ради від 14 січня 1994 року, є власником земельної ділянки, загальною площею 0,4776 га, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території АДРЕСА_1 .

31 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Підприємство «Житомирземпроект» укладено договір № 138, предметом якого є виконання топографічної зйомки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

До вищевказаного договору додано: додаток № 1 - протокол узгодження договірної ціни від 31 жовтня 2019 року та додаток № 2 - акт прийомки -здачі виконаних робіт складний 21 грудня 2019 року.

ТОВ «Підприємство «Житомирземпроект» складено акт узгодження зовнішніх меж від 04 листопада 2019 року, згідно якого проведено обстеження меж земельної ділянки, яка (перебуває у власності) надається у власність (користування), за адресою: АДРЕСА_1 . Межі в натурі проходять: від А до Б - землі загального користування ( АДРЕСА_1 ; від Б до В - землі запасу сільської ради: від В до А - землі ОСОБА_2 :02:004:0098). Розмірі і місцезнаходження землекористування показані на плані (з накладкою), який додається та згідно якого земельні ділянки ОСОБА_1 , що знаходяться у власності площею 0,4776 га згідно фактичного використання ОСОБА_2 , що знаходиться у власності площею 0,5444 га, згідно даних публічно кадастрової карти.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія І-ЖТ № 006192 від 24 грудня 1997 року ОСОБА_6 на підставі рішення виконавчого комітету Новоселицької сільської ради від 14 січня 1994 року, була власником земельної ділянки, загальною площею 0,7009 га, цільове призначення: для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території с. Новоселиця, Новоселицької сільської ради Попільнянського району Житомирської області.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 травня 2012 року ОСОБА_2 значиться спадкоємцем майна ОСОБА_6 , спадщина складається із земельної ділянки площею 0,7009 га, що розташована с. Новоселиця, Новоселицької сільської ради Попільнянського району Житомирської області, яка передана у приватну власність: для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд 0,1565 га та для ведення особистого селянського господарства 0,5444 га.

Відповідач ОСОБА_2 , 20 червня 2019 року зареєстрував своє право власності на земельну ділянку площею 0.5444 га на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 31 березня 2013 року виготовленої ФОТ ОСОБА_7 , відомості про земельну ділянку внесені до Державного земельного кадастру та земельній ділянці присвоєно кадастровий номер: :02:004:0098. Наведене підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01 липня 2019 року та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 04 листопада 2019 року.

Згідно Інформації з Держаного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку замовником якої зазначено ОСОБА_8 , станом на 25 лютого 2020 року, власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:0098, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, площею 0.5444 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 значиться ОСОБА_2 . Дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 24 червня 2019 року, № запису про право (в державному реєстрі прав) 32143024, орган, що здійснив державну реєстрацію права (в державному реєстрі прав) Попільнянська селищна рада Попільнянського району. Відомості про зареєстроване обмеження у використанні земельної ділянки, відсутні.

Як вбачається з висновку комісійної судової будівельно- технічної експертизи від 29 січня 2021 року № 264/01-2021 проведеного судовими експертами Центру Будівельних та земельних експертиз: Основною причиною виникнення пошкоджень конструктивних елементів досліджуваних будівель, а саме: сараю (літ. «Г»), гаража (літ. «В»), сараю (літ. «Б») (ознаками яких є наявність, станом на момент обстеження, тріщини в цегляній кладці, вогкості на стінах), будинковолодіння АДРЕСА_1 , є нерівномірне осідання фундаменту, обумовлене наступними чинниками: періодичним зволоженням ґрунтів основи, у зв`язку з: відсутністю організованого водовідведення з покрівель будівель (сараю (літ. «Г»), гаража (літ. «В»), сараю (літ. «Б») та сінника); відсутності заходів щодо відведення атмосферних опалів від фундаменту між досліджуваними будівлями: сараєм (літ. «Г»), гаражем (літ. «В»), сараєм (літ. «Б») та сінником, ямами для складування буряків і жому; близькістю розташування сараю (літ. «Г»), гаража (літ. «В»), сараю (літ. «Б») та сінника, ям для складування буряків і жому; відсутністю в ямах для складання буряків і жому гідроізоляції стін та підлоги в зв`язку із чим можливе накопичення вологи; пошкодженою стіною лівого фасаду ями для складування буряків і жому, із за чого можливе зсування ґрунту; періодичними змінами навантаження на конструктивні елементи, які передають навантаження на основи; нерівномірною деформацією ґрунтової основи фундаментів внаслідок порушення її сформованого напружено-деформованого стану, внаслідок зміни положення рівня ґрунтових вод та інших причин.

Додатковими причинами появи деформацій в конструкціях досліджуваних будівель також могли бути: недосконалість окремих конструктивних рішень, застосованих при будівництві будівель; проведення будівельних робіт, які могли вплинути на стійкість фундаменту.

При цьому визначити, в якій мірі кожний із зазначених чинників окремо вплинув на виникнення наявних пошкоджень не вбачається можливим.

Отже, існує негативний вплив будівлі сіннику та двох споруд - ям для складування буряків та жому, що належить ОСОБА_2 та розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :02:004:0098 по АДРЕСА_1 на господарські будівлі, які є приватною власністю ОСОБА_1 , а саме: сарай (літ. «Г»), гараж (літ. «В») та сарай (літ. «Б») за адресою: АДРЕСА_1 .

Відстань між сінником, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :02:004:0098 по АДРЕСА_1 до сараю (літ. «Г»), гаражу (літ. «В») та сараю (літ. «Б»), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 не відповідає:

- п 3.25* та додатку № 3.1 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень»;

- п. 15.2.2 та таблиці 15.2 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій».

Встановити виходячи із наданих на дослідження матеріалів ким саме було здійснено порушення не вбачається за можливе оскільки відсутні відомості щодо дати будівництва сінника та двох ям для складування жому та буряків, які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :02:004:0098 за адресою: АДРЕСА_1 .

Розташування споруд, а саме ям для складування буряків і жому відносно інших господарських будівель та споруд вимогами чинних нормативних документів не нормується.

Оскільки досліджувані будівлі нерозривно пов`язана фундаментом із землею та їх перенесення на іншу частину земельної ділянки без демонтажу, що призведене до їх знецінення. Усунути виявлені порушення між досліджуваними будівлями можливо шляхом демонтажу зведених конструкцій.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Способи захисту цивільних прав і інтересів визначені у статті 16 ЦК України, і наведений в ній перелік не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором(частина перша статті 5 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що на суміжній з його земельною ділянкою, земельній ділянці з кадастровим номером :02:004:0098 власником якої є ОСОБА_2 на відстані 1.20 м від господарських будівель позивача збудовано самовільну споруду - сінник та дві ями для складування буряків та жому, дані споруди створюють незручності у обслуговуванні господарських будівель позивача, здійснюється критичний зсув земельного покриття, який в подальшому призведе до повного руйнування господарських будівель позивача.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (частина перша статті 316, частина перша статті 319 ЦК України).

Відповідно до статті 368 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням володіння. При цьому право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення діями відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цього права із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Згідно частини першої, другої статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до частини третьої статті 79 ЗК України, право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Згідно із статтею 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до статті 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється зокрема, шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається формованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Статтею 90 ЗК України визначено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку встановленому законом.

Відповідно до пунктів «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Згідно ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Стаття 104 ЗК передбачає, що власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше. Якщо дії сусіда є неправомірними та не відповідають умові заподіяння як найменших незручностей, такі дії підлягають припиненню.

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Способи захисту прав на землю встановлені в ч. 3 ст. 152 ЗК України:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

г) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК).

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема, у визначені законом способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, спорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Згідно з частинами першою, четвертою та сьомою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил, відповідно до положень законів України «Про основи містобудування», «;Про архітектурну діяльність», «;Про регулювання містобудівної діяльності», постанови Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт», необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо.

У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1721цс16 зроблено висновок, що «право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування і інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 цього Кодексу)».

Аналогічна правова позиція неодноразово була підтримана Верховним Судом, зокрема у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 127/27333/16-ц, від 24 липня 2019 року у справі № 369/8107/15-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 685/1537/17-ц, від 10 червня 2020 року у справі № 127/11492/16-ц і від 27 січня 2021 року у справі № 308/8116/13-ц.

З висновку комплексної судової будівельно-технічної експертизи від 29 січня 2021 року № 264/01-2021 вбачається, що основною причиною виникнення пошкоджень будівель, а саме: сараю (літ. «Г»), гаража (літ. «В»), сараю (літ. «Б») будинковолодіння АДРЕСА_1 , є нерівномірне осідання фундаменту, обумовлене наступними чинниками: періодичним зволоженням ґрунтів основи, у зв`язку з, крім іншого: відсутності заходів щодо відведення атмосферних опалів від фундаменту між будівлями: сараєм (літ. «Г»), гаражем (літ. «В»), сараєм (літ. «Б») та сінником, ямами для складування буряків і жому; близькістю розташування сараю (літ. «Г»), гаража (літ. «В»), сараю (літ. «Б») та сінника, ям для складування буряків і жому; відсутністю в ямах для складання буряків і жому гідроізоляції стін та підлоги в зв`язку із чим можливе накопичення вологи; пошкодженою стіною лівого фасаду ями для складування буряків і жому, із за чого можливе зсування ґрунту; нерівномірною деформацією ґрунтової основи фундаментів внаслідок порушення її сформованого напружено-деформованого стану, внаслідок зміни положення рівня ґрунтових вод та інших причин.

Цим же висновком експертизи встановлено, що існує негативний вплив будівлі сіннику та двох споруд - ям для складування буряків та жому, що належить ОСОБА_2 та розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :02:004:0098 по АДРЕСА_1 на господарські будівлі, які є приватною власністю ОСОБА_1 , а саме: сарай (літ. «Г»), гараж (літ. «В») та сарай (літ. «Б») за адресою: АДРЕСА_1 .

Відстань між сінником, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :02:004:0098 по АДРЕСА_1 до сараю (літ. «Г»), гаражу (літ. «В») та сараю (літ. «Б»), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 не відповідає:- п 3.25* та додатку № 3.1 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень»; - п. 15.2.2 та таблиці 15.2 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій». Оскільки досліджувані будівлі нерозривно пов`язана фундаментом із землею та їх перенесення на іншу частину земельної ділянки без демонтажу, що призведене до їх знецінення. Усунути виявлені порушення між досліджуваними будівлями можливо шляхом демонтажу зведених конструкцій.

З оглядом на наведене, суд першої інстанції правильно вважав, що позивачем доведено належними та допустимими доказами наявності факту дійсного порушення його прав, як власника земельної ділянки внаслідок самовільної побудови відповідачем споруди сінника та двох спору - ям для складування буряків і жому, з істотним порушенням будівельних норм і правил чим, створюються йому перешкоди у користуванні та розпорядженні належною земельною ділянкою. Тому позивачем доведено наявність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача усунути йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою, шляхом демонтажу споруди сінника та двох споруд - ям для складування буряків та жому.

Доводи апеляційної скарги про те, що сарай літ. «Г» та гараж літ. «В» є самочинним будівництвом, а тому порушене право позивача на ці приміщення не підлягає захисту, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Встановлено, що сарай літ. «Г» та гараж літ. «В» збудовані на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_1 на праві власності, матеріали справи не містять доказів того, що це нерухоме майно побудовану з істотним порушенням будівельних норм та правил, всі три господарські приміщення, а саме сарай літ. «Б», сарай літ. «Г» та гараж літ. «В» з`єднанні між собою та становлять цілісний господарський комплекс.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права при вирішенні судом питання про застосування крайньої міри відповідальності у вигляді демонтажу сінника та ям для складування буряків та жому з наступних підстав.

Дійсно, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Судом першої інстанції перевірялась можливість перебудови спірних приміщень. Відповідь на це питання міститься у висновку комплексної судової будівельно-технічної експертизи.

Так, у висновку комплексної судової будівельно-технічної експертизи від 29 січня 2021 року № 264/01-2021 зазначено, що оскільки досліджувані будівлі нерозривно пов`язана фундаментом із землею та їх перенесення на іншу частину земельної ділянки без демонтажу, що призведе до їх знецінення. Усунути виявлені порушення між досліджуваними будівлями можливо шляхом демонтажу зведених конструкцій.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 13 вересня 2022 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 13 вересня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Повний текст судового рішення складено 23 листопада 2022 року.

Головуючий

Судді