Дата документу 05.12.2022 Справа № 317/274/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/274/22
Провадження №22-ц/807/1990/22
Головуючий в 1-й інстанції Ткаченко М.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Бєлки В.Ю., Онищенка Е.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Харькова Віталія Олександровича на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 09 серпня 2022 року, постановлену у м. Запоріжжі у справі за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Харькова Віталія Олександровича до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності, визнання права власності, виплату грошової компенсації,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділення в натурі частки зі спільної часткової власності. Ухвалою суду від 08.02.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 02.03.2022, відповідачу надано строк терміном п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали про відкриття провадження у справі для надання відзиву на позовну заяву. 08.02.2022 судом направлено на адресу ОСОБА_1 копію ухвали суду від 08.02.2022 та копію позовної заяви з додатками, поштове повідомлення про отримання повернулось на адресу суду 21.02.2022, з відміткою про отримання листа відповідачем 19.02.2022 (а.с.35,36). 02.03.2022 підготовче судове засідання не відбулося у зв`язку із введенням на території України воєнного стану та активні бойові дії на території Запорізької області, що обумовило ризики для життя та здоров`я учасників справи при відвідуванні приміщення Запорізького районного суду Запорізької області. 16.03.2022 від ОСОБА_1 за допомогою електронної пошти надійшло клопотання, в якому вона зазначила, що не згодна із позовними вимогами, про що нею буде подано відзив, проте у зв`язку із введенням воєнного стану просила відкласти розгляд справи до закінчення обмежень, обумовлених введенням воєнного стану. 31.03.2022 від представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 за допомогою системи «Електронний суд» надійшла заява аналогічного змісту. У зв`язку із надходженням вказаних заяв розгляд справи у підготовчому судовому засіданні було призначено на 07.07.2022. Підготовче судове засідання 07.07.2022 не відбулося у зв`язку із неявкою учасників справи та у зв`язку із надходженням заяви адвоката Харькова В.О. про відкладення справи для надання йому можливості ознайомитися із матеріалами справи. Підготовче судове засідання було відкладено на 11.08.2022. 07.07.2022 представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Харьков В.О. ознайомився із матеріалами справи у повному обсязі. 22.07.2022 на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Харькова В.О. за допомогою пошти надійшов відзив на позовну заяву. 04.08.2022 через канцелярію суду від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Харькова В.О. надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності, визнання права власності, виплату грошової компенсації.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 09 серпня 2022 року, клопотання відповідача ОСОБА_1 в особі представника адвоката Харькова Віталія Олександровича, про поновлення пропущеного строку на подання зустрічної позовної заяви залишено без задоволення.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Харькова Віталія Олександровича до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності, визнання права власності, виплату грошової компенсації повернуто заявникові.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 в особі представника адвоката Харькова Віталія Олександровича звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що разом із зустрічним позовом подано клопотання про поновлення процесуального строку на його подання, яке зумовлено обставинами непереборної сили а саме, введенням військового стану на всій території України. Вказані обставини за текстом оскаржуваної ухвали визнані поважними, між тим у задоволенні клопотання безпідставно відмовлено, і як наслідок повернуто зустрічний позов, що перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Повертаючи зустрічну позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що при подачі зустрічного позову відповідачем порушено строки, визначені ч.1ст.193 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Основним Законом України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини 1, 2 статті 55 Конституції України). Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі "Делькур проти Бельгії" від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі "Гофман проти Німеччини" від 11 жовтня 2001 року).

04 серпня 2022 року представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Харьковим В.О. до суду подано зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності, визнання права власності, виплату грошової компенсації. У зустрічній позовній заяві містилось клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання зустрічного позову.

Суд першої інстанції вивчивши зустрічну позовну заяву, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що зустрічна позовна заява підлягає поверненню, виходячи з порушення заявником строку на подання зустрічного позову та відсутністю підстав для поновлення такого строку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Відповідно до ст. 191 ЦПК України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Ухвалою суду від 08.02.2022 року прийнято позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділення в натурі частки зі спільної часткової власності до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 02.03.2022, відповідачу надано строк терміном п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали про відкриття провадження у справі для надання відзиву на позовну заяву.

08.02.2022 судом направлено на адресу ОСОБА_1 копію ухвали суду від 08.02.2022 та копію позовної заяви з додатками, поштове повідомлення про отримання повернулось на адресу суду 21.02.2022, з відміткою про отримання листа відповідачем 19.02.2022 (а.с.35,36). Тобто строк пред`явлення зустрічного позову сплив 09 березня 2022 року.

Відповідач у поданій нею зустрічній позовній заяві посилалась на запровадження воєнного стану на території України, та відповідно просила суд поновити строк на подання зустрічної позовної заяви.

При цьому суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначає, що введення воєнного стану на території України є поважною підставою для поновлення пропущеного ОСОБА_1 процесуального строку на подання відзиву, починаючи з дня отримання нею 19.02.2022 копії ухвали суду про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками. Разом із тим, представником відповідачки у зустрічній позовній заяві не зазначено поважних підстав для поновлення строку на подання зустрічної позовної заяви, починаючи із часу ознайомлення представником із матеріалами справи 07.07.2022, який сплинув 25.07.2022, а отже клопотання в цій частині не є обґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Таким чином, введення воєнного стану на території України у випадку подання відзиву з пропуском строку визнано поважною причиною, а у наданні зустрічного позову ні, хоча у період з 07.07.2022 року по 04.08.2022 року строк дії воєнного стану припинено не було.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на судовий захист, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

На зазначене вище суд першої інстанції не звернув уваги та дійшов передчасного висновку про повернення заяви.

Крім того, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Основною складовою права на суд є право доступу до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на наведене, з метою уникнення порушення ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, колегія суддів вважає, що надмірний формалізм у вказаній справі, з урахуванням предмету спору, може позбавити заявника права на належний захист його прав та інтересів.

Отже, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та заслуговують на увагу суду.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу І Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак, суд повинен прийняти в останній інстанції рішення про дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 розділу І Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами й поставленою метою (див. рішення від 12 липня 2001 року у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини").

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" від 12 березня 2009 року (остаточне 12 червня 2009 року) за заявою N 20347/03 у § 35 зазначено, що, "... якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, N 93, сс. 2425, п. 57)".

На підставі вищезазначеного, ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою, тому відповідно ст.379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Харькова Віталія Олександровича задовольнити.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 09 серпня 2022 року у цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 05 грудня 2022 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко