Провадження № 2/344/2894/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.,

за участі секретаря судового засідання Герлан Н. В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

В позові вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_5 . Після розірвання шлюбу позивачка з донькою проживають окремо від відповідача. Відповідач не надає грошові кошти на утримання дитини. Тому позивачка просила суд присудити стягнення аліментів з відповідача в сумі 4000 гривень.

В судовому засіданні представник позивача надав перед судом пояснення про те, що відповідач працездатний, інших утриманців немає, не працює, але має дохід від передання майна в оренду, дитина з матір?ю в Бельгії, позивач знає, що відповідач працює неофіційно; відповідач не перебуває на обліку осіб, які шукають роботу.

В судовому засіданні представник відповідача надав перед судом пояснення про те, що для присудження аліментів в твердій грошовій сумі заробіток відповідача повинен бути достатнім для відповідного розміру аліментів; заробіток відповідача не достатній для аліментів в сумі 4000 гривень; позивачем та її представником не доведено, що заробіток відповідача забезпечує можливість стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень; отже позивачем та її представником не виконано їх обов?язку щодо доведення правових підстав позову; також позивач та її представник не довели наявність у позивача витрат на суму, що обґрунтовує аліменти в сумі 4000 гривень; дитину незаконно вивезено закордон і з цього приводу між сторонами є спір; оскільки відповідач вивезла дитину закордон, тому у неї є можливість здійснювати витрати на своє та дитини утримання за кордоном; квартиру сторони придбали в шлюбі і частина права на неї належить позивачу, а тому доходи від такого майна не належать виключно відповідачу; позивачка отримала від відповідача можливість самостійно користуватись квартирою, а тому у неї немає витрат на оренду житла; також у позивача є можливість самостійно визначати спосіб користування квартирою; у відповідача відсутня можливість передавати квартиру в оренду для отримання доходу; відповідач сплачує комунальні витрати за квартиру, а тому таких витрат немає у позивача; в спірний період дитина сторін проживала з відповідачем до 6 місяців, а тому витрати ніс відповідач, а не позивач; пояснення позивача, що дитина сторін перебувала на утриманні позивача в період, коли вона жила з відповідачем є неправдивими; дохід відповідача від передання земельної ділянки в оренду складає біля 1000 гривень в місяць, а тому його не достатньо для аліментів в сумі 4000 гривень в місяць.

Отже сторонами визнано обставину наявності у них на утриманні їх дитини, проживання дитини з позивачем на час розгляду спору судом; не перебування відповідача в трудовому зв?язку із працедавцем, від якого ним отримується дохід; розмір доходу відповідача від передання земельної ділянки в оренду.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже не підлягають доказуванню обставини, які визнаються сторонами.

Так відповідачем спростовано вимоги позивача щодо розміру аліментів в сумі 4000 гривень, оскільки позивачем не доведено витрат на утримання дитини на суму 8000 гривень, половину з яких повинен компенсувати відповідач.

Також позивачем та її представником не доведено наявності у відповідача доходу, який забезпечує можливість сплати аліментів в сумі 4000 гривень та не перевищення відповідним розміром аліментів максимального розміру аліментів, що можуть бути стягнуті з відповідача у виді половини його доходу.

В ст. 2 Закону України Про охорону дитинства вказано, що законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

В ст. 8 Закону України Про охорону дитинства вказано, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до п. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В ст. 182 СК України вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже обов?язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача.

В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов?язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов?язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору.

Таким чином з огляду на ті обставини, що відповідач не перебуває на обліку осіб, що шукають роботу, має у власності нерухоме майно, яке передає в оренду, має витрати,які забезпечують його існування в умовах, що він не перебуває в трудових відносинах з будь-яким із роботодавців; позивачкою не доведено, що у неї є витрати в розмірі, половина з яких становила б 4000 гривень; представником відповідача спростовано припущення позивача та його представника, а тому 2400 гривень можуть бути стягнуті з відповідача на користь позивача на утримання доньки сторін.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд, -

УХВАЛИВ:

позов задовольнити частково;

стягувати з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_1 щомісячно аліменти на користь ОСОБА_3 04/12/1992 року народження РНОКПП НОМЕР_2 на утримання доньки ОСОБА_6 07/07/2016 в сумі 2400 гривень, але не менше 50 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;

в іншій частині позову відмовити;

стягнення аліментів розпочати з 19/08/2022 і здійснювати до досягнення дитиною повноліття;

допустити негайне стягнення аліментів в розмірі одного щомісячного платежу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя Бородовський С.О.