Провадження №2/447/311/22
Справа №447/535/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

(заочне)

06.12.2022 Миколаївський районний суд Львівської області у складі судді Головатого А.П., за участю секретаря судового засідання Венгер Л.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаїв Львівської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Процесуальні дії у справі.

01.03.2022 на адресу суду надійшов позов ОСОБА_1 до Миколаївської ДНК, ОСОБА_2 , у якому позивачка просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 про заповідання майна ОСОБА_4 , посвідченого головою виконавчого комітету Великогорожанської сільської Ради народних депутатів Миколаївського району Львівської області 29.11.1994 за №36, а також скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Миколаївською ДНК ОСОБА_4 16.08.2004 за №2337. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у АДРЕСА_1 , знаходиться будинковолодіння, що належало батькам позивачки - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Вказує, що окрім неї, у її батьків було ще четверо дітей. Позивачка зазначає, що її батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а матір - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Усе спадкове майно - земельний пай, майновий пай, грошові вклади, будинок і господарські будівлі успадкував її брат - ОСОБА_4 . Позивач зазначає, що у її брата був важкий і підступний характер, внаслідок чого вона у 1993 та 1994 роках зверталася із заявами до голови виконавчого комітету Великогорожанської сільської ради з метою недопущення посвідчення заповіту їх спільної матері ОСОБА_3 на користь брата без згоди інших дітей. Крім цього, позивачка посилається на те, що їх із братом сестра - ОСОБА_5 , 1935 року народження, є інвалідом першої групи (глухоніма та сліпа), відтак, мала право на обов`язкову частку у спадковому майні. Водночас, будинковолодіння мало статус колгоспного двору, тобто, розпорядження ним без згоди усіх членів двору заборонено. Попри наведене, 29.11.1994 головою виконавчого комітету Великогорожанської сільської Ради народних депутатів Миколаївського району Львівської області було посвідчено заповіт ОСОБА_3 , згідно якого все її майно заповіла ОСОБА_4 . 16.08.1994 останній затаївши, що серед спадкоємців є особи, які мають право на обов`язкову частку (інваліди та пенсіонери), одержав у Миколаївській ДНК свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Позивачка вказує, що у 2004 році неодноразово зверталася зі скаргами у різні інстанції на дії сільського голови, проте, безуспішно. Її брат ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , після чого спадкова маса перейшла до його сина - ОСОБА_2 . Крім наведеного, позивач просить суд поновити термін позовної давності на звернення до суду за захистом її майнових прав, оскільки вона хворіє цукровим діабетом, неодноразово знаходилась на лікуванні у неврологічних стаціонарах, із травня 2006 року здійснювала догляд за своїм чоловіком ОСОБА_6 , який був інвалідом першої групи та помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто визнати поважними вказані причини.

Крім цього, у позовній заяві позивачка просила витребувати з Миколаївської ДНК матеріали спадкової справи ОСОБА_3 , яка являється її матір`ю та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

18.04.2022 до суду надійшла відповідь на запит про місце проживання (перебування) та реєстрації відповідача.

Ухвалою суду від 20.04.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалу суду від 20.04.2022, копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідач не отримав, оскільки поштове відправлення, надіслане відповідачу на адресу, вказану у позовній заяві, повернулося до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Таким чином, згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України, судом здійснювався виклик відповідача шляхом опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України.

20.05.2022 на адресу суду надійшла заява завідувача Миколаївської ДНК, у якій така вказала, що спадкова справа, заведена 13.08.2004 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 , здана для зберігання до Львівського державного нотаріального архіву.

02.06.2022 на адресу суду надійшла заява завідувача Миколаївської ДНК, у якій така просила проводити розгляд справи за її відсутності, при ухваленні рішення у справі поклалася на розсуд суду (а.с. 39).

08.09.2022 постановлено ухвалу щодо витребування у Львівському державному нотаріальному архіві спадкової справи №372/2004, заведеної 13.08.2004 щодо спадкування майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , якою вирішено клопотання позивачки про витребування доказів, що міститься у позовній заяві. Крім того, закрито підготовче провадження й призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

27.09.2022 на адресу суду з Львівського державного нотаріального архіву надійшла витребувана вищевказаною ухвалою суду копія спадкової справи №372/2004, заведеної 13.08.2004 щодо спадкування майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 51-60).

У судові засідання відповідач ОСОБА_2 не з`являвся. Відзиву у встановлений строк не подав. Заяв чи клопотань від такого на адресу суду та електронну пошту суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

06.12.2022 представник позивача подав до суду заяву щодо розгляду справи за його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задоволити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечив.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце проведення такого, шляхом надсилання судової повістки. Однак, таку не отримав, оскільки поштове відправлення, надіслане відповідачу, повернулося до суду у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с. 65-66).

Таким чином, враховуючи те, що відповідачі не з`являлися у жодне судове засідання, відповідач ОСОБА_2 не повідомив про причини неявки, зважаючи на тривалість розгляду справи, на підставі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд встановив:

Позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 у с. Велика Горожанка Миколаївського району Львівської області, що стверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 07.02.1997 Личаківським РВ УМВС України у Львівській області (а.с. 4).

01.03.1967 позивачка уклала шлюб із ОСОБА_6 , 1944 року народження, який був зареєстрований Великогорожанською сільською радою Миколаївського району Львівської області (а.с. 4 (зворот)).

Позивач вказує, що її батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_3 .

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого повторно 28.05.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського районного управління юстиції Львівської області, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Велика Горожанка Миколаївського району Львівської області у віці 78 років, про що у Книзі реєстрації смертей 27.03.1991 Великогорожанською сільською радою зроблено відповідний актовий запис №05 (а.с. 8).

29.11.1994 ОСОБА_3 , яка проживає у с. Велика Горожанна Миколаївського району Львівської області склала заповіт, посвідчений головою виконкому Великогорожанської сільської ради народних депутатів Миколаївського району Львівської області, зареєстрований у Реєстрі за №36, яким на випадок своєї смерті зробита таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було і чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_4 (а.с. 6).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого повторно 26.10.2016 Миколаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Велика Горожанка Миколаївського району Львівської області у віці 85 років, про що 20.10.2002 виконавчим комітетом Великогорожанської сільської ради Миколаївського району Львівської області складено відповідний актовий запис №875 (а.с. 9).

На підтвердження обставин, передбачених ст. 535 ЦК УРСР (Право на обов`язкову частку в спадщині), на які у позові покликається ОСОБА_1 , до позовної заяви було долучено копії довідки від 25.02.1991 про те, що ОСОБА_5 , 1935 року народження, є інвалідом І групи з дитинства загальної групи захворювання (а.с. 11) та копію медичного висновку від 19.08.1991 (а.с. 12).

З метою підтвердження факту того, що будинковолодіння мало статус колгоспного двору, позивач подала до суду копію трудової книжки колгоспника №55 ОСОБА_3 , 1917 року народження, яка вступила в колгосп у 1949 році (а.с. 13-14).

З копії заяви від 02.03.1994 встановлено, що ОСОБА_1 вживала заходів щодо недопущення посвідчення заповіту матері ОСОБА_3 на користь брата - ОСОБА_4 (а.с. 15).

З копій заяви від 17.09.2021, відповіді заступника керівника приймальні Президента України від 20.02.2019, відповіді голови Миколаївської РДА від 26.03.2019, позивачка зверталася з метою з`ясування обставин яким чином посвідчили заповіт її матері, а її брат ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право на спадщину на все майно, попри наявність інших спадкоємців, які мають право на отримання обов`язкової частки (а.с. 16, 17, 18).

На підтвердження причин пропущення позовної давності, позивачка подала до суду копію довідки МСЕК від 22.05.2006 про необхідність постійного стороннього догляду за її чоловіком ОСОБА_6 , 1944 року народження (а.с. 7), копію виписки із медичної карти хворого ОСОБА_6 (а.с. 19), копію свідоцтва про смерть її чоловіка ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 10), а також копію виписки із її медичної карти про незадовільний стан її здоров`я (а.с. 20).

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №68963997 від 17.05.2022, виданого Миколаївською ДНК, після смерті ОСОБА_7 спадкова справа не заводилася (а.с. 35).

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №68963918 від 17.05.2022, виданого Миколаївською ДНК, 13.08.2004 Миколаївською ДНК було заведено спадкову справу за реєстровим №3585457, номер у нотаріуса 372, після смерті ОСОБА_3 та 16.08.2004 видано свідоцтво про право на спадщину серії ВВК №773570, номер у спадковому реєстрі 31958815 (а.с. 34).

Відповідно до копії спадкової справи №372, спадкодавець: ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 у Миколаївську ДНК надійшла заява ОСОБА_4 , жителя АДРЕСА_2 , про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті вищевказаного спадкодавця, оскільки після її смерті залишилося майно: право на земельну частку (пай), площею 2,38 га, що знаходиться у с. Велика Горожанка; частка майна ПАФ «Горожанка», вартістю 65 грн.; грошові вклади, що знаходяться на двох рахунках. ОСОБА_4 вказав, що крім нього інших спадкоємців немає, а майно є особистою власністю померлої (а.с. 53).

У матеріалах спадкової справи №372 міститься копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 20.10.2002 Великогорожанською сільською радою Миколаївського району Львівської області, згідно якого ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Велика Горожанка Миколаївського району Львівської області у віці 85 років, про що 20.10.2002 зроблено запис №16 (а.с. 54).

Відповідно до копії довідки, що міститься у матеріалах спадкової справи №372, виданої ОСОБА_4 28.07.2004 Великогорожанською сільською радою Миколаївського району Львівської області, про те, що заборон та арешту на майно померлої не накладалося. Заповіт від імені ОСОБА_3 , посвідчений 29.11.1994 виконкомом сільської ради за реєстраційним №36 не змінено та не відмінено (а.с. 54 (зворот)).

У матеріалах наданої на ухвалу суду копії спадкової справи також міститься копія дублікату заповіту ОСОБА_3 (а.с. 55), копія сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №0088572 з копією виписки (а.с. 56-57), копія свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ЛВ №132506 (а.с. 58), копія листа Миколаївського відділення №6533 ЛОУ «Ощадбанк» про те, що на ім`я ОСОБА_3 є грошові та компенсаційні рахунки. Заповідальних розпоряджень немає (а.с. 58 (зворот)).

16.08.2004 державним нотаріусом Миколаївської нотаріальної контори Алєксєєвою Г.М. посвідчено, що на підставі заповіту, посвідченого 29.11.1994 секретарем виконкому Великогорожанської сільської ради за реєстровим №36, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_4 , який проживає у АДРЕСА_2 . Дане свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстровано у реєстрі за №2337 (а.с. 59).

Оцінка суду.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, норму матеріального права при ухваленні рішення визначає суд.

При розгляді справ про визнання правочинів недійсними залежно від предмета і підстав позову суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішує справи.

Відповідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Ураховуючи, що оспорюваний заповіт був складений та посвідчений 29.11.1994, тобто до набрання чинності ЦК України 01.01.2004, до правовідносин щодо його вчинення підлягають застосуванню норми ЦК УРСР 1963 у редакції, чинній на момент їх виникнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно зі статтею 541 ЦК УРСР, заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Статтею 1 Закону України «Про нотаріат» (у редакції на час посвідчення заповіту), передбачено, що до системи нотаріату України входять посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють визначене законодавством коло нотаріальних дій у населених пунктах, де немає нотаріусів. Предметна компетенція органів місцевого самоврядування на вчинення нотаріальних дій визначена Законом України «Про нотаріат».

Так, згідно зі статтею 37 Закону України «Про нотаріат», органи місцевого самоврядування уповноважені вчиняти, у тому числі, таку нотаріальну дію, як посвідчення заповітів (крім секретного).

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ст. 527 ЦК УРСР, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Щодо права на обов`язкову частку в спадщині, то таке регламентується ст. 535 ЦК УРСР, неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Зі змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Стаття 545 ЦК УРСР передбачала можливість визнання заповіту недійсним.

Позивач покликається на те, що ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, затаївши, що серед спадкоємців є особи, які мають право на обов`язкову частку (інваліди та пенсіонери).

Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання не з`явився, доводів позивачки не спростував, відзиву, заяв чи клопотань до суду не подав.

Відповідач Миколаївська ДНК при ухваленні рішення поклалася на розсуд суду.

Щодо застосування положень позовної давності, то позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Водночас, згідно положень ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У зв`язку із тим, що відповідачі не робили такої заяви, суд позбавлений можливості відмовити у задоволенні позову з вказаної підстави.

Таким чином, суд прийшов висновку до часткового задоволення позовних вимог, а саме позовної вимоги про визнання заповіту недійсним. У задоволенні позовної вимоги про скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом слід відмовити, оскільки оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва).

Враховуючи те, що позов підлягає до задоволення частково, позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки особою з інвалідністю II групи, згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_5 серії НОМЕР_6 , виданого 26.12.2019 довічно, судовий збір у розмірі 992,40 грн. належить стягнути з відповідача у дохід держави.

Керуючись ст. 524, 527, 531, 534, 535, 545 ЦК УРСР, ст. 4, 12, 13, 81, 223, 259, 280 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов задоволити частково.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 про заповідання майна ОСОБА_4 , посвідченого головою виконавчого комітету Великогорожанської сільської Ради народних депутатів Миколаївського району Львівської області 29.11.1994 за №36.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у справі у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок на користь держави.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідачі:

- Миколаївська державна нотаріальна контора, місцезнаходження: пл. Ринок, 16, м. Миколаїв, Львівська область, 81600, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 02899476;

- ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Повний текст рішення складено 16.12.2022.

Суддя Головатий А.П.