Провадження № 2/344/2051/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Пастернак І.А.

секретаря Дементьєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду справу за позовом ОСОБА_1 до Вовчинецької сільської ради, ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача: ОКП Івано-Франківське ОБТІ про визнання недійсними: рішення виконкому Вовчинецької сільської Ради №34 від 28.11.2001 року та №37 від 25.12.2001 року; свідоцтва про право власності на ціле будинковолодіння АДРЕСА_1 від 24.12.2001 року, виданого на підставі рішення №34 від 28.11.2001 року на імя ОСОБА_3 , зареєстрованого в ОБТІ за №630; свідоцтва про право власності на 48/100 частин того ж будинковолодіння від 24.12.2001 року, виданого на підставі рішення Вовчинецької сільської Ради №34 від 28.11.2001 року на імя ОСОБА_4 , зареєстрованого в ОБТІ за №630; реєстрації права власності на 48/100 частин житлового будинку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Вовчинецької сільської ради, ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача: ОКП Івано-Франківське ОБТІ про визнання недійсними: рішення виконкому Вовчинецької сільської Ради №34 від 28.11.2001 року та №37 від 25.12.2001 року; свідоцтва про право власності на ціле будинковолодіння АДРЕСА_1 від 24.12.2001 року, виданого на підставі рішення №34 від 28.11.2001 року на імя ОСОБА_3 , зареєстрованого в ОБТІ за №630; свідоцтва про право власності на 48/100 частин того ж будинковолодіння від 24.12.2001 року, виданого на підставі рішення Вовчинецької сільської Ради №34 від 28.11.2001 року на імя ОСОБА_4 , зареєстрованого в ОБТІ за №630; реєстрації права власності на 48/100 частин житлового будинку. Позов мотивовано тим, що його батько- ОСОБА_3 проживав в с. Вовчинець Івано-Франківської міської Ради. В 1962 р. на земельній ділянці, яка знаходилась в користуванні його батьків він збудував будинок та надвірні споруди за адресою - АДРЕСА_1 . Спірне будинковолодіння належало померлому на праві особистої власності, так як на той час виникнення права власності на житловий будинок визначалось за фактом побудови цього будинку і тому батько ніяких правовстановлюючих документів на будинок не отримував. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер і після його смерті відкрилася спадщина на вищевказане будинковолодіння, яке складається з житлового будинку та допоміжних приміщень загальною вартістю 899909 грн. Ще при житті батько залишив заловіт, яким заповідав йому все належне йому майно. В зв?язку з цим він звернувся в нотаріальну контору для оформлення спадку. Після чого, звернувся в сільську раду , де йому видали свідоцтво про право власності на спадкове будинковолодіння на 52/100 частини, яке видане йому на підставі рішення Вовчинецької сільської Ради № 34 від 28.11.2001 р. та згідно цього свідоцтва ним отримано свідоцтво про право на спадщину. В сільській раді йому пояснили, що він успадкував частину будинку, яке належало його батькові, а на інші 48/100 частин він зможе оформити спадщину після смерті дружини його рідного брата ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ще раніше за батька. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6 , і після її смерті відповідач ОСОБА_2 - син померлої, оформив спадщину на 48/100 частин будинку. Він ж в свою чергу звернувся до нотаріуса для оформлення даної частини спадщини, але йому було відмовлено в цьому. Звернувшись в Івано-Франківське ОБТІ він

виявив, що рішення Вовчинецької сільської Ради та свідоцтво про право власності видані на ім`я його батька та брата є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки згідно рішення Вовчинецької сільської Ради № 34 від 28.11.2001 р. виконком визнав право власності на спірне будинковолодіння в цілому, тільки за його померлим батьком- ОСОБА_3 та зобов?язав ОБТІ видати на ім`я батька свідоцтво про право власності; 4.12.2001 р. було видане таке свідоцтво, однак дані документи були приховані від нього. Не відмінюючи попереднє рішення 25.12.2001 р. Вовчинецька сільська Рада приймає ще одне рішення № 37, яким затверджує розрахунок ідеальних часток в загальній власності на будинковолодіння по АДРЕСА_2 проведений Івано-Франківським ОБТІ за померлим його батьком - ОСОБА_3 52/100 та його братом - ОСОБА_4 48/100 та зобов?язує ОБТІ видати свідоцтво про право власності. Дані свідоцтва були видані однак, свідоцтва не відповідають жодному документу, на підставі яких вони видаються, а саме: свідоцтва про право власності на частки будинковолодіння на ім`я батька і на ім`я його брата, видані на підставі рішення Вовчинецької сільської Ради № 34 від 28.11.2001 р., але даним рішенням визнано право власності на ціле будинковолодіння за їхнім померлим батьком - ОСОБА_3 . Крім цього, спірні свідоцтва про право власності на частки будинковолодіння видані ще до того, як Вовчинецька сільська Рада постановила рішення про визначення часток і розподіл будинковолодіння, дане рішення було прийняте 25.12.2001 р., а свідоцтва видані 24.12.2001 р., тобто ще про прийняття рішення сільської ради. Крім цього вважає, що незаконно проведено розрахунок ідеальних часток в загальній власності будинковолодіння між померлими батьком та рідним братом, так як у момент смерті припиняється цивільна правоздатність фізичної особи, тобто припиняється право своїми діями набувати для себе цивільні права та обов?язки і самостійно здійснювати їх. А померлі за життя не приймали ніяких заходів відносно розподілу будинковолодіння і не робили жодних спроб в цьому. Він даний акт побачив вперше в ОБТІ і за померлого батька нічого не підписував. Більше того, даний розподіл будинку суперечить волі батька, бо він все своє майно згідно заповіту заповідав тільки йому. Все вище перелічене свідчить про недійсність вищевказаних рішень та свідоцтв про право власності на частки будинковолодінь і свідоцтв про право на спадщину виданих йому та ОСОБА_6 , ОСОБА_2 . Таким чином, єдиними дійсним та відповідаючим закону документам на той час є заповіт його батька - ОСОБА_3 про те, що все майно, яке йому належало на день смерті від заповідає йому. Після смерті батька він прийняв спадщину в повному обсязі, постійно з дня свого народження проживає та зареєстрований в даному будинку, підтримує його в належному стані, сплачує за комунальні послуги, обробляє прибудинкову земельну ділянку, веде особисте підсобне господарство. Проте він не має можливості оформити належне йому право власності на спірне будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом відповідно до вимог закону з тих підстав, що у нього відсутній правовстановлюючий документ на спадковий будинок. В зв?язку з тим, що йому стало відомо про порушення його права на прийняття спадщини на ціле будинковолодіння після смерті батька по заповіту та наявність незаконних рішень та свідоцтв про право власності тільки в жовтні 2015 р., коли він в ОБТІ ознайомився з інвентарною справою на будинковолодіння, та отримав копії документів, то вважає, що ним пропущено строк для звернення до суду по поважній причині, і тому він має бути поновлений.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 17.01.2018 року залучено до участі в цивільній справі позовом ОСОБА_1 до Вовчинецької сільської ради, третя особа на стороні позивача: ОКП Івано-Франківське ОБТІ про визнання недійсними: рішення виконкому Вовчинецької сільської Ради №34 від 28.11.2001 року та №37 від 25.12.2001 року; свідоцтва про право власності на ціле будинковолодіння АДРЕСА_1 від 24.12.2001 року, виданого на підставі рішення №34 від 28.11.2001 року на імя ОСОБА_3 , зареєстрованого в ОБТІ за №630; свідоцтва про право власності на 48/100 частин того ж будинковолодіння від 24.12.2001 року, виданого на підставі рішення Вовчинецької сільської Ради №34 від 28.11.2001 року на імя ОСОБА_4 , зареєстрованого в ОБТІ за №630; реєстрації права власності на 48/100 частин житлового будинку, в якості співвідповідача ОСОБА_2 .

24.10.2019 року відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву відповідно до якого просив у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що його дід, ОСОБА_3 , його батько ОСОБА_4 та його брат ОСОБА_1 проживали разом за адресою АДРЕСА_2 . Позивач успадкував частину будинку, що належала його батьку, а його мати ОСОБА_6 успадкувала іншу частину будинку, котра належала його батьку. Жодних спорів стосовно спадкування чи поділу майна після смерті ОСОБА_3 і його батька ОСОБА_4 у нього з Позивачем не виникало. ІНФОРМАЦІЯ_3 його мати ОСОБА_6 померла і він звернувся до нотаріуса, щоб успадкувати частину будинку, котра дісталася їй після смерті його батька. 07.12.2015 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 48/100 частин будинковолодіння та продовжив проживати у ньому. 3 цього моменту Позивач не пред?являв жодних майнових вимог чи претензій стосовно спадкування ними тієї чи іншої частини будинку. Після смерті свого батька, Позивач повинен був успадкувати усе належне померлому ОСОБА_3 майно. ІНФОРМАЦІЯ_4 батько Позивача ОСОБА_3 помер. На момент смерті йому належало наступне майно: 52/100 частин цегляного будинку, жилою ще 60,7 кв.м., дві літні кухні, чотири сараї, погріб, вбиральня та колодязь. Вказана частина житлового будинку належала померлому ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на будинковолодіння АДРЕСА_2 , виданого Вовчинецькою сільською радою 24 грудня 2001 року. Згідно свідоцтва про права на спадщину за заповітом, Позивач успадкував усе вищевказане майно, котре належало померлому ОСОБА_3 . Таким чином, заповітне розпорядження ОСОБА_3 , викладене у заповіті від 30.11.1987р. було виконане у повному обсязі. Позивач успадкував усе майно, на яке мав право спадкування за заповітом. У матеріалах справи міститься документ під назвою Розрахунок ідеальних часток в загальній власності на спірне будинковолодіння, за яким Позивачу належить квартира АДРЕСА_3 в жилому будинку, а також вищеперелічені літні кухні, сараї та колодязь, що згідно розрахунку становить 52/100 частини, ОСОБА_4 , відповідно, 48/100 частин. Важливим є те, що 07.12.2001 року інженером ОБТІ був складений акт співвласників будинковолодіння, за яким Позивачу належить вказане у вищезгаданому розрахунку ідеальних часток майно, та на якому Позивач поставив свій підпис. У своїй позовній заяві, Позивач стверджує, що не підписував даний акт. Однак, як вбачається акту, підпис позивача - ОСОБА_3 поставлений на даному документі. Позивач не навів жодних доказів того, що підпис на акті йому не належить. Після складання вищевказаного акту Вовчинецькою сільською радою було видане рішення від 25.12.2001 №37, яким було затверджено розрахунок ідеальних часток на будинковолодіння за ОСОБА_3 у розмірі 52/100 частини та за ОСОБА_4 у розмірі 48/100 частини та розпорядило ОБТІ видати свідоцтва на право власності. ОБТІ були видані свідоцтва на право власності ОСОБА_4 на 48/100 частин та ОСОБА_3 на 52/100 частини. ОСОБА_6 на законних підставах, як дружина померлого, успадкувала від свого чоловіка, ОСОБА_4 , 48/100 частин спірного будинковолодіння. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 померла. Через деякий час він звернувся до нотаріуса та 07.12.2015р. отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 48/100 частин спірного будинковолодіння. 3 даних обставин та наведених више документів вбачається, що ним набуто право власності на 48/100 частин спірного будинковолодіння на законних підставах. Дана частина динку ніколи не належала батькові Позивача та ніякого відношення до неї Позивач не має і мати не може Таким чином, Позивач не може претендувати на спірну частину будинковолодіння (48/100 частин спірного будинковолодіння), оскільки вона належить на законних підставах належить відповідачу. Скасування рішень виконавчого комітету Вовчинецької сільської ради №34 від 28.11.2001 року та №37 25.12.2001 року істотно погіршить його існуюче становище і тим самим порушить принцип правової певності (а.с.124-129, т.1).

24.10.2019 року відповідач ОСОБА_2 подав заяву про застосування строків позовної давності (а.с.144-148, т.1).

30.10.2019 року відповідач Вовчинецька сільська рада подала заяву про застосування строків позовної давності (а.с.149-151, т.1).

Позивач, представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали, просили суд їх задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, представник відповідача подав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі. Проти позову заперечив, з підстав наведених у візиві на позовну заяву.

Представник відповідача Вовчинецької сільської ради в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без їх участі (а.с.152-143).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача в судове засідання не зявилася з не відомих суду причин хоча належним чином була повідомлена про день та час слухання справи.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши також правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов до наступних висновків.

30.11.1987 року ОСОБА_3 складено заповіт посвідчений Вовчинецькою сільською радою №58, відповідно до якого все своє майно він заповідає ОСОБА_1 (а.с.18).

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.26).

Відповідно до рішення Вовчинецької сільської ради Івано-Франківської міськради від 28.11.2001 року №34 визнано право власності на будинковолодіння АДРЕСА_2 за померлим ОСОБА_3 та зобов`язано ОБТІ видати свідоцтво на право власності на ОСОБА_3 (а.с.6).

Згідно свідоцтва про право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_2 від 04.12.2001 року ОСОБА_3 належить в цілому дане будинковолодіння (а.с.12).

Згідно розрахунку ідеальних часток в загальній власності на будинковолодіння по АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 належить 52/100 частини, ОСОБА_4 , відповідно, 48/100 частини (а.с.11).

07.12.2001 року інженером ОБТІ був складений акт співвласників будинковолодіння, за яким Позивачу належить вказане у вищезгаданому розрахунку ідеальних часток майно, та на якому Позивач поставив свій підпис. (а.с.9).

Відповідно до довідки-характеристики від 24.12.2001 року №6291 виданої ОСОБА_1 з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_3 належить 52/100 частини будинковолодіння по АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 48/100 частини (а.с.11).

Згідно свідоцтва про право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_2 від 24.12.2001 року ОСОБА_3 належить 52/100 частин даного будинковолодіння (а.с.13).

Рішенням Вовчинецької сільської ради Івано-Франківської міськради від 25.12.2001 року №37 про заяви громадян, затверджено розрахунок ідеальних часток в загальній власності на будинковолодіння по АДРЕСА_2 , проведений Івано-Фраківським обласним бюро технічної інвентаризації за: ОСОБА_3 52/100 та ОСОБА_4 48/100 (а.с.7).

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між його рідним братом та померлим батьком незаконно проведено розрахунок ідеальних часток будинковолодіння. Зазначає, що акт співвласників будинковолодіння він побачив вперше в ОБТІ та за померлого батька нічого не підписував.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності чи не обґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач підписуючи акт співвласників будинковолодіння, був згідний з таким розподілом ідеальних часток. Доказів того, що даний підпис йому не належить, позивач не надав.

Судом встановлено, що відповідачем набуто право власності на 48/100 частин будинковолодіння на законних підставах, оскільки з моменту розрахунку ідеальних часток між померлим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , спірна частина будинковолодіння правомірно переходила у власність від одного власника до іншого, від батька відповідача до його матері, а після від неї до відповідача.

Отже, позивач успадкував усе майно, на яке мав право спадкування за заповітом.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Рішенням Конституційного Суду України №7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року розтлумачено частину 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" щодо того, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування і вичерпують свою дію фактом їх виконання, а тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Відповідно до ст.21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акту органом державної влади або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

З роз`яснень, даних пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 27 своєї постанови №3 від 01.03.2013 року "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", вбачається, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане відповідно до закону, належить до документів, на підставі яких згідно зі статтею 19 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" провадиться реєстрація права власності, яке вони посвідчують. У зв`язку з цим суд відповідно до частини першої статті 21, статті 393 ЦК визнає незаконним і скасовує такий акт, виданий владним органом, повністю або частково, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси.

Враховуючи, що рішення виконкому Вовчинецької сільської Ради №34 від 28.11.2001 року та №37 від 25.12.2001 року не суперечить закону, а тому такі рішення не підлягають визнанню незаконними та скасуванню.

Щодо позовних вимог про визнання недійсними свідоцтва про право власності на ціле будинковолодіння АДРЕСА_1 від 24.12.2001 року, виданого на підставі рішення №34 від 28.11.2001 року на імя ОСОБА_3 , зареєстрованого в ОБТІ за №630; свідоцтва про право власності на 48/100 частин того ж будинковолодіння від 24.12.2001 року, виданого на підставі рішення Вовчинецької сільської Ради №34 від 28.11.2001 року на імя ОСОБА_4 , зареєстрованого в ОБТІ за №630 та реєстрації права власності на 48/100 частин житлового будинку, то такі вимоги є похідними від первісних, та також не підлягають до задоволення.

Відповідачем ОСОБА_2 та представником Вовчинецької сільської ради заявлені клопотання про застосування строку позовної давності, проте суд, розглянувся позовні вимоги по суті спору та дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, у зв`язку з чим відмовив в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 77-82, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Вовчинецької сільської ради, ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача: ОКП Івано-Франківське ОБТІ про визнання недійсними: рішення виконкому Вовчинецької сільської Ради №34 від 28.11.2001 року та №37 від 25.12.2001 року; свідоцтва про право власності на ціле будинковолодіння АДРЕСА_1 від 24.12.2001 року, виданого на підставі рішення №34 від 28.11.2001 року на імя ОСОБА_3 , зареєстрованого в ОБТІ за №630; свідоцтва про право власності на 48/100 частин того ж будинковолодіння від 24.12.2001 року, виданого на підставі рішення Вовчинецької сільської Ради №34 від 28.11.2001 року на імя ОСОБА_4 , зареєстрованого в ОБТІ за №630; реєстрації права власності на 48/100 частин житлового будинку- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Довідка: Повний текст рішення виготовлено 28.11.2022 року.

Суддя Пастернак І.А.