Справа № 135/1076/22
Провадження № 2/135/359/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2022 року м.Ладижин

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі: головуючого судді Нікандрової С.О., за участю секретаря судового засідання Гончарової К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У жовні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно договору купівлі-продажу квартири НСВ 913120 від 03 жовтня 2022 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Тростянецької державної нотаріальної контори у Вінницькій області Кощеєвою Г.С., зареєстрованого в реєстрі за №1004, позивач ОСОБА_1 набула право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Продавцями і колишніми співвласниками квартири є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно п.14 договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_2 зобов`язався знятися з реєстраційного обліку в даній квартирі в термін до 15.10.2022 року, проте до цього часу не знявся з реєстрації в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , чим порушує умови договору та перешкоджає позивачу в реалізації права користування нерухомим майном.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 04 листопада 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином за адресою місця реєстрації, проте судовий виклик повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Одночасно з цим, через канцелярію суду від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява, у якій він визнає позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі і просить розглянути цивільну справу без його участі.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири НСВ 913120 від 03 жовтня 2022 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Тростянецької державної нотаріальної контори у Вінницькій області Кощеєвою Г.С., зареєстрованого в реєстрі за №1004 (а.с.6-7) та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №311481797 від 03.10.2022 року (а.с.9), позивач ОСОБА_1 набула право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п.14 договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_2 зобов`язався знятися з реєстраційного обліку в даній квартирі в термін до 15.10.2022 року, проте до цього часу не знявся з реєстрації в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що до теперішнього часу, відповідач ОСОБА_2 з реєстраційного обліку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , не знявся.

Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз норм статті 391 ЦК України дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень порушень його права власності від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми, є наявність у позивача права власності та встановлених судом перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-709цс16 від 16 листопада 2016 року, постанові Верховного Суду №523/11084/16-ц від 06 червня 2018 року.

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Права власника житлового будинку, квартири також визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законодавством.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у зв`язку з відчуження власником свого майна, тобто право власності на квартиру у відповідача припинилося у зв`язку із її продажем.

Відповідно до п.37 постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат, або інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

За таких обставин, оскільки встановлено, що відповідач ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням у зв`язку з його відчуженням, не є членом сім`ї власника житла, фактично в спірній квартирі не проживає, а ОСОБА_1 , як новий власник, яка придбала квартиру в установленому законом порядку, не може користуватися своєю власністю, оскільки ОСОБА_2 відмовляється добровільно знятися з реєстрації, порушене право позивача, як нового законного власника квартири, підлягає захисту в обраний нею спосіб, а саме шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі, розмір сплаченого нею судового збору в сумі 992,40 грн. при зверненні до суду підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Канів, Черкаської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ладижинського міського суду

Вінницької області С.О.Нікандрова