Справа №601/1131/22
Провадження № 2/601/512/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2022 року Кременецький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Коротича І.А.,

за участю секретаря судового засідання Бончик А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кременець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ЗАТ «Промислово-Інвестиційний Банк» та ОСОБА_2 про визнання недійсним іпотечного договору,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 про визнання недійсним іпотечного договору від 18.10.2005, що зареєстрований в реєстрі за №3132 укладеним між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичною особою ОСОБА_2 .

В позовній заяві позивачка мотивує свої вимоги тим, що після дзвінка 04.05.2020 від особи, яка представилася представником Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» дізналася про наявність заборгованості по кредитному договору. Також дізналася про наявність іпотечного договору, який укладений 18.10.2005 між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичною особою ОСОБА_2 , який був її колишнім чоловіком.

На момент укладення спірного договору вони перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно п. 1.2, 1.3 Іпотечного договору в іпотеку було передано квартиру загальною площею 65.6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Дана квартира була придбана за договором купівлі-продажу від 15.10.2005, що посвідчений приватним нотаріусом Фаїз Н.П., реєстровий № 3094. Оскільки будинок був придбаний в шлюбі, то згідно із законом половина будинку належить їй на праві власності. Крім того, оскільки на час укладення договору у них народилася дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , то надання в іпотеку квартири без згоди органу опіки та піклування є також порушенням прав дитини .

Позивачка зазначає, що в порушення вимог діючого законодавства, іпотечний договір був укладений без її нотаріальної згоди на укладення такого договору. Обґрунтовуючи свої вимоги нормами Закону України "Про іпотеку", ЦК України, в поданій до суду позовній заяві просила визнати недійсним іпотечний договір від 18.10.2005, який укладений між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичною особою ОСОБА_2 .

Представник позивачки адвокат Фецяк В.Я. в судове засідання не з`явився. Засобами електронного зв`язку надіслав заяву про слухання справи у його відсутність.

Представник відповідача адвокат Качмар І.О. в судове засідання не з`явився. Належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи.

Представник відповідача ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в судове засідання не з`явився.

Ухвалою судді від 22 липня 2022 року, відкрито провадження в даній справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 16 вересня 2022 року, було відкладено підготовче судове засідання та продовжено строк підготовчого провадження до 17.10.2022.

Ухвалою суду від 13 жовтня 2022 року, в клопотанні представника позивачки адвоката Фецяка Василя Ярославовича про витребування доказів, відмовлено.

Ухвалою суду від 03 листопада 2022 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

05 жовтня 2005 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 03-538, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 31500,00 доларів США зі сплатою відсотків в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідач 18.10.2005 уклав договір іпотеки, згідно якого надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: трьохкімнатну квартиру загальною площею 65,6 кв.м., житлов.- 38,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 09.08.2008 розірвали шлюб та після розлучення позивачка повернула собі дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 ».

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Її батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Представником позивачки надана нотаріально посвідчена копія згоди позивачки на заставу своїм чоловіком ОСОБА_2 на придбану за їх спільні кошти трьохкімнатну квартиру загальною площею 65,6 кв.м., житлов.- 38,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , була придбана в період шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Стаття 578 ЦК України та частина друга статті 6 Закону № 898-IV передбачають, що майно, яке є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників. Умовою передачі співвласником нерухомого майна в іпотеку своєї частки в спільному майні без згоди інших співвласників є виділення її в натурі та реєстрація права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка надала свою нотаріально посвідчену згоду на укладення іпотечного договору, предметом якого є придбана у шлюбі квартира за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить копія нотаріально посвідченої заяви згоди.

Однак встановлено, що позивачкою не представлено доказів того, що на момент укладення договору сторонам було відомо про те, що в даний квартирі проживає малолітня дитина.

Як встановлено судом, договір іпотеки укладений сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, які були ним обумовлені. Будь-які підстави вважати, що правочин суперечить ЦК України чи іншим актів цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, судом не встановлені.

Приймаючи до уваги, що судом не встановлено правових підстав для визнання недійсним договору іпотеки, суд відмовляє у задоволенні позову з цих підстав.

Керуючись статтями 3, 15, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 до ЗАТ «Промислово-Інвестиційний Банк» та ОСОБА_2 про визнання недійсним іпотечного договору від 18.10.2005, що зареєстрований в реєстрі за №3132 укладеним між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичною особою ОСОБА_2 ,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , жителька АДРЕСА_2 .

Відповідач: ЗАТ «Промислово-Інвестиційний Банк», юридична адреса: місто Київ, вулиця Малопідвальна, будинок 8, .

Відповідач: ОСОБА_2 , житель АДРЕСА_1 .

Головуючий: