Справа № 504/1667/19
Номер провадження 2/504/281/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2022смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Жовтан П.В.,

за участю секретаря судових засідань - Сокурцової Т.О.,

позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом - адвоката Нікітіної Ю.В.

третьої особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третьої особи ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третьої особи - ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

10.05.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 , третьої особи ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в розмірі 162 000 грн., що еквівалентно 6000 доларам США, а також витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що з відповідачкою ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 перебував у шлюбі з 01.08.1997р., фактично їх шлюбні відносини було припинено у квітні 2008р. За період з 01.08.1997 року до квітня 2008р. (рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 20.02.2014 року встановлено припинення шлюбних відносин з квітня 2008 року) вони проживали разом та вели спільне домашнє господарство, отже були єдиною сім`єю. 20.02.2014р. рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області шлюб було розірвано.

У 2004 році за належні ним кошти було придбано автомобіль марки «Форд» модель - Фокус, державний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску, який було оформлено на ім`я ОСОБА_1 , однак для фактичного користування автомобілем сином відповідачки - ОСОБА_4 , про що в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, є особлива відмітка, щодо особи яка має право керувати автомобілем. Грошей на придбання даного автомобіля у них не було в достатній мірі, і тому ОСОБА_1 позичив грошові кошти на придбання даного автомобіля у громадянки ОСОБА_2 , про що свідчить розписка надана від його імені на суму 15000 доларів США. В цій розписці вони домовились, що гроші, які вони з ОСОБА_3 позичили на придбання автомобіля Форд, будуть повернуті частками. За час шлюбу вони повернули грошові кошти в сумі 3000 доларів США (в 2005, 2006, 2007 по одній тисячі в рік). Залишок грошових коштів 12000 доларів США було ним повернуто на початку 2010 року. Фактично з моменту придбання та по теперішній час вказаним автомобілем користується син відповідачки від першого її шлюбу - ОСОБА_4 . Рішенням апеляційного суду Одеської області від 06.12.2017 року № 522/4205/14-ц автомобіль «Форд» модель - Фокус, державний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску визнано спільною сумісною власністю подружжя, і з нього стягнуто половину його вартості. Оскільки після припинення шлюбних відносин він особисто повернув кошти в розмірі 12 000 доларів США, то вважає, що ОСОБА_3 має повернути йому 6000 доларів США, що становить еквівалент 162000 грн. (т.1 а.с.1-3).

Ухвалою від 16.07.2019р. відкрито загальне позовне провадження у справі (т.1 а.с.46).

07.08.2019р. ОСОБА_3 надала відзив на позов, в якому зазначила, що проти задоволення позову заперечує в повному обсязі. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 06.12.2017р., яке залишено Верховним судом в силі, встановлений факт, що автомобіль марки «Форд» модель - Фокус, державний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску був придбаний під час шлюбу та є спільним майном подружжя, ніколи при слуханні справи в трьох інстанціях позивач не зазначав про вказану розписку і отримані кошти. Вказаний автомобіль згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу (номерного агрегату) реєстраційний №5-7621 від 04.08.2004р., було придбано ОСОБА_1 за 50000 грн., що на час вчинення правової угоди становило 9416 дол. США. Згідно розписки позивач ОСОБА_1 отримав вказану суму коштів лише 06.08.2014р. у розмірі 15 000 дол. США. і вони ніяким чином не могли піти на покупку спірного автомобіля. Також, у своїй позовній заяві, ОСОБА_1 вказує, що вони нібито з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 поїхали та придбали 06.08.2004р. вказаний автомобіль, разом із тим вказаний автомобіль 04.08.2004р. він придбав з її сином ОСОБА_4 . Крім того, викликає сумніви, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 вже були свідками по справі, яка слухалася в Комінтернівському районному суді про визнання автомобіля особистою власністю за позовом ОСОБА_1 до неї. І жоден з них не зазначив, що коштів у них на придбання автомобіля не було та кошти на покупку було позичено. Крім того, позивачем у даній справ заявлені позовні вимоги на суму 162 000 грн., яка співпадає із сумою, що підлягає стягненню з позивача на її користь згідно виконавчого провадження №522/4205/14ц, а саме 164 650 грн. Фактично даним позовом позивач намагається у разі задоволення його надуманих позовних вимог уникнути виконання наявного судового рішення. Вважає, що позивач отримав кошти від ОСОБА_2 та приховав вказану позику, а вказані кошти ніяким чином не йшли на покупку автомобіля, за час шлюбу вони ніколи разом не повертали кошти громадянці ОСОБА_2 . Показання свідків, які можуть підтвердити факт отримання і повернення боргу ОСОБА_2 вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до положень ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Показаннями свідків не може доводитися факт укладення договору позики та виконання зобов`язання за договором позики (т.1 а.с.99-101).

Також ОСОБА_3 разом із відзивом надала заяву про застосування строків позовної давності, у якій вказала, що право вимоги та подачі позову у ОСОБА_7 виникло з моменту розрахунку з третьою особою, тобто у 2010р. і припинилось у 2013р., в свою чергу сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (т.1 а.с.104-106)

07.08.2019р. ОСОБА_3 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , третьої особи - ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 06.12.2017р., яке залишено Верховним судом в силі, встановлений факт, що автомобіль марки «Форд» модель - Фокус, державний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску був придбаний під час шлюбу та є спільним майном подружжя. Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу (номерного агрегату) реєстраційний №5-7621 від 04.08.2004р., громадянином ОСОБА_1 вказаний автомобіль був придбаний за 50000 грн., що на час вчинення правової угоди становило 9416 дол. США. Згідно розписки позивач ОСОБА_1 отримав вказану суму коштів лише 06.08.2014р. у розмірі 15 000 дол. США. Тому вважає, що ОСОБА_1 отримав кошти від громадянки ОСОБА_2 та приховав вказану позику і вказані кошти ніяким чином не йшли на покупку автомобіля. Про вказану розписку та про повернення коштів їй стало відомо 29.07.2019р., а саме із вказаного позову. Згідно п.30 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007р., у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження, чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Таким чином, грошові кошти в сумі 15 000 доларів США, отримані відповідачем від ОСОБА_2 за договором позики та приховані від неї є спільним сумісним майном. З якого, вважає за можливе стягнути із відповідача ОСОБА_1 половину від договору займу. Також вважає, що повернуті ОСОБА_1 грошові кошти, приховані від неї є спільним сумісним майном. За такого вважає за можливе стягнути з відповідача ОСОБА_1 половину від повернутих коштів, а саме 7500 доларів США. Таким чином, ОСОБА_3 просить стягнути із ОСОБА_1 Ѕ отриманого на підставі договору займу з ОСОБА_2 від 06.08.2004р., що складає 7500 доларів США, а також стягнути з ОСОБА_1 ОСОБА_1 Ѕ повернутих коштів на виконання договору займу з ОСОБА_2 від 06.08.2004р., що складає 7500 доларів США (т.1 а.с.87-91).

14.05.2020р. ОСОБА_7 надав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вказав, що у них не було суми коштів на придбання даного автомобіля і ним особисто в інтересах сім`ї кошти були запозичені у сумі 15000 доларів США. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї. Син позивачки ОСОБА_4 фактично з моменту придбання даного автомобіля і до теперішнього часу користувався та користується вказаним автомобілем, оскільки цей автомобіль був придбаний саме для нього. Це підтверджується тим, що в щорічній декларації судді Нікітіна Д. вказаний даний автомобіль і тим, що в Комінтернівському районному суді Одеської області з 2014 р. перебуває на розгляді спір про негайне повернення йому цього самого автомобіля ОСОБА_8 .

Таким чином, беззаперечно, ОСОБА_3 вважатиметься зобов`язаною особою за договором позики 15000 доларів США, які використані на придбання даного автомобіля.

Стосовно заяви ОСОБА_3 про застосуванням наслідків спливу позовної давності, ОСОБА_1 зазначив, що шлюб між ними був розірваний 20.02.2014р. З цього часу і до теперішнього часу у судах перебувають численні позови про поділ майна, набутого під час шлюбу. Зокрема, спір щодо автомобіля Форд 2001 р.в. з ухваленням остаточного рішення Апеляційним судом Одеської області завершений 06.12.2017р. З цього часу він дізнався про те, що має сплатити ОСОБА_3 половину ринкової вартості вказаного автомобіля у сумі трохи більшій 160 тис. грн. Тим, самим він вважає, що ОСОБА_3 має повернути йому ту саму частину грошових коштів, які були використані в інтересах сім`ї на придбання вказаного автомобіля. Таким чином, позовна давність має спливати лише наприкінці 2020р. Отже, ОСОБА_1 просить у задоволенні зустрічного позову та у застосуванні строків позовної давності за первісним позовом відмовити (т.1. а.с.120-122).

Ухвалою суду від 21.05.2020р. прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третьої особи - ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, зустрічний позов об`єднано в одне провадження з первісним позовом (т.1 а.с.143).

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 16.06.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (т.1. а.с.153)

Надалі, ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 18.01.2021р., клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката Нікітіної Ю.В. про призначення фізико-хімічної експертизи залишено без розгляду, у зв`язку із пропуском строку звернення із клопотанням (т.1 а.с.183-184).

Надалі, ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.02.2021р., у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на подачу клопотання про призначення експертизи - відмовлено, клопотання ОСОБА_3 про призначення фізико-хімічної експертизи - залишити без розгляду (т.1 а.с.210-211).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.03.2021р. апеляційну скаргу ОСОБА_3 в частині оскарження ухвали Комінтернівського районного суду Одеської області від 18.01.2021р. повернуто скаржнику (т.2 а.с.22).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.08.2021р. ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.02.2021р. залишено без змін (т.2 а.с.29-30).

В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_7 підтримав заявлені ним позовні вимоги та заперечував проти задоволення зустрічного позову, при цьому пояснив, що на момент придбання автомобіля «Форд» він працював в університеті і знав багато людей, які б могли фінансово допомогти. Позичав грошові кошти на придбання автомобіля «Форд» у громадянки ОСОБА_2 у серпні 2004р., дана особа повідомила його, що грошові кошти частково належали їй та частково її батькам, тому потрібні свідки. Він взяв із собою двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які були присутні при отриманні грошових коштів в розмірі 15 000 доларів США в будинку ОСОБА_2 , а також при покупці автомобіля того ж дня. Про отримання коштів він написав розписку, в якій також поставили підписи присутні свідки. Повернув борг частково в розмірі 3000 доларів США, знаходячись у шлюбі, а в 2010 р., коли стосунки з відповідачкою фактично були припинені та він вже вів самостійне господарство, повернув решту запозичених грошей -12 тис. доларів США. Розписку вважає своєю власністю, надавати її на експертизу, навіть в разі її призначення, не буде, оскільки підозрює, що її хочуть знищити. Розписка йому потрібна, бо він планує подавати ще один позов до відповідачки. Дана розписка про отримання грошових коштів переписувалася декілька разів, через її втрату, однак він дійсно придбав автомобіль «Форд» саме за гроші отримані в борг, дату коли це відбувалося вже не пам`ятає. Свідки підтверджують,що по цій розписці були виконані усі дії. Чому в договорі-купівлі продажу вказана інша сума придбання автомобіля, ОСОБА_1 зазначив, що на той час існували негласні правила - зазначалась одна сума, а фактично передавалась інша, він сплатив за автомобіль 15 000 доларів США, що засвідчили свідки, можливо так робилося для обходу сплати податків, йому сказали, що автомобіль новий та назвали вартість 15 000 доларів США. Таким чином, оскільки після припинення шлюбних відносин він особисто повернув позичальникові 12 000 доларів США, вважає, що ОСОБА_3 повинна повернути йому половину цієї суми - 6000 доларів США, що еквівалентно 162000 грн.

В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом - адвокат Нікітіна Ю.В. стосовно доводів первісного позову підтримала позицію, викладену у відзиві, при цьому зазначила, що ні ОСОБА_2 , а ні свідки не вказують коли та як був придбаний саме цей автомобіль «Форд» модель - Фокус, державний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску. В неї існують сумніви стосовно достовірності дати складання розписки про отримання грошових коштів. Розписка, яка міститься в додатках до позову, не є оригіналом та не написана у 2010р. Вони не заперечують факт придбання автомобіля в цілому, проте, можливо, гроші без відома ОСОБА_3 були отримані ОСОБА_1 для невідомих потреб, тому і виникла зустрічна позовна заява.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_2 підтвердила, що вона давала грошові кошти в сумі 15 тис. доларів США в борг ОСОБА_1 , кошти належали їй та її батькові, за умовами батьків передача грошей відбулася в присутності свідків. Через деякий час вона попросила ОСОБА_1 повернути борг, він спочатку повернув частину грошей, а в 2010р. усю заборгованість. Коли вона надавала ОСОБА_1 грошові кошти, він сказав, що їде покупати автомобіль, наскільки їй відомо, ОСОБА_1 придбав автомобіль для сина, для власного користування.

Надалі, в судовому засіданні, призначеному на 15.06.2022р. позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, а також просив відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 .

В судове засідання, призначене на 15.06.2022р. відповідач за первісним позовом та позивач з зустрічним позовом ОСОБА_3 та її представник - адвокат Нікітіна Ю.В., не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, про дату, час та місце проведення якого були сповіщені своєчасно як в телефонному режимі, про що свідчить довідка секретаря судових засідань, так і засобами поштового зв`язку, що підтверджується повідомленням з відміткою «Укрпошти» про отримання 04.06.2022р. судової повістки.

Клопотань про відкладення судового засідання не надходило, тому суд, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, вважає можливим розглянути справу без участі ОСОБА_3 та її представника.

Третя особа ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою, у вказане судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 01.08.1997р. між ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів Першого Приморського відділу реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зроблено актовий запис №193.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 20.02.2014р. шлюб між сторонами розірвано та встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільно проживали та вели спільне господарство до квітня 2008р. (т.1. а.с.18-20).

В період шлюбу, сторони придбали автомобіль марки «Форд» модель «Фокус», державний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску.

Згідно копії договору купівлі-продажу транспортного засобу від 04.08.2004р., складеного Центральною універсальною біржею «Запоріжжя», брокер брокерської контори №2 ЦУБ «Запоріжжя» Кліменко Л.А., що діє за дорученням на підставі договору від 04.08.2004р. №5-7621/1 в інтересах члена ЦУБ «Запоріжжя» ОСОБА_9 (продавець), з однієї сторони, та брокер брокерської контори №21 ЦУБ «Запоріжжя» Сокол Д.В., що діє за дорученням на підставі договору від 04.08.2004р. №5-7621/2 в інтересах члена ЦУБ «Запоріжжя» ОСОБА_1 (покупець), з іншої сторони, відповідно до ЗУ «Про товарну біржу», статуту та Правил біржової торгівлі ЦУБ «Запоріжжя»,здійснили біржову операцію, уклавши цей договір про таке: Продавець передає у власність покупця, а покупець приймає транспортний засіб - автомобіль марки «Ford» модель «Focus», 2001 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , синього кольору. Ціна, що підлягає сплаті покупцем за придбаний транспортний засіб 50 тис. грн., форма та строки розрахунку - готівкою. Строк передання товару - після підписання договору. Договір укладено в чотирьох примірниках, підписаний брокером продавця ОСОБА_10 , продавцем ОСОБА_9 , брокером покупця ОСОБА_11 , покупцем ОСОБА_1 . Договір зареєстровано на Центральній універсальній біржі «Запоріжжя», відповідно до Закону України «Про товарну біржу», статуту та Правил біржової торгівлі ЦУБ «Запоріжжя», про що у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу зроблено відповідний запис. На договорі міститься напис: видано посвідчення НОМЕР_3 (т.1 а.с.102).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого МРЕВ-2 в Одеській області від 13.11.2004р., власником автомобіля марки «Ford» модель «Focus», н/з НОМЕР_1 , 2001 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , синього кольору є ОСОБА_1 , в розділі «особливі відмітки» вказано АА2153337 06.08.2004р. має право керувати ОСОБА_4 (т.1 а.с.29).

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 06.12.2017р. автомобіль «Форд Фокус» д.н. НОМЕР_1 , 2004 року випуску визначено таким, що придбаний під час шлюбу та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , зокрема, Ѕ вартості вказаного автомобіля, що складає 49500 грн. (т.1 а.с.193- 194).

Постановою Верховного суду від 26.12.2018р., рішення Апеляційного суду Одеської області від 06.12.2017р. залишено без змін (т.1. а.с.190-192).

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В матеріалах справи міститься копія розписки (оригінал оглянуто в судовому засіданні), згідно якої 06.08.2004р. ОСОБА_1 взяв в бог в ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 15 тис. доларів США, гроші зобов`язується повернути по першій вимозі. Далі в розписці містяться письмові підтвердження свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про отримання ОСОБА_1 у борг вказаної грошової суми для придбання автомобіля, а також помітки ОСОБА_2 , про те, що: грошові кошти у сумі 1000 у.о. вона отримала 05.03.2005р., грошові кошти в сумі 1000 у.о. отримала 06.06.2006р.; грошові кошти у сумі 1000 у.о. отримала 07.04.2007р., а 15.02.2010р. отримала 12 000 у.о., матеріальних претензій по даній розписці не має. (т.1 а.с.30)

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що наприкінці серпня-початку вересня 2004р. він та ОСОБА_5 за проханням ОСОБА_1 разом поїхали додому до ОСОБА_2 , яка надала ОСОБА_1 в борг 15 тис. доларів США. ОСОБА_1 перерахував гроші, написав відповідну розписку, вони з ОСОБА_5 , як свідки, також засвідчили своїми підписами факт передачі грошей. Гроші ОСОБА_1 були необхідні для придбання автомобіля «Форд». Після цього ОСОБА_1 , він та ОСОБА_5 поїхали до автомобільного салону, розташованого по вул.Разумовській м.Одеса, де ОСОБА_1 , вони разом підійшли до автомобіля, ОСОБА_1 переговорив із менеджером та передав йому кошти, потім вони роз`їхалися. Він особисто бачив автомобіль «Форд» темно-синього кольору, моделі не пам`ятає, на цьому автомобіль потім їздив ОСОБА_12 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що у кінці липня-початку серпня 2004р., точної дати не пам`ятає, до нього звернувся ОСОБА_1 із проханням бути свідком отримання ним грошових коштів у борг від ОСОБА_13 з метою купівлі автомобіля, на що він погодився. Він, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 разом поїхали до ОСОБА_2 , піднялися до квартири, а вона винесла пакет із грошима. Після перерахунку коштів, ОСОБА_1 написав розписку про отримання в борг 15 тис. доларів США, в цій розписці він також поставив свій підпис. ОСОБА_1 , поклав гроші до барсетки, та вони поїхали до автомобільного салону , розташованого по вул.Разумовській м.Одеси. Там ОСОБА_1 спілкувався з молодою особою, дістав з пакету гроші та передав його йому, після цього ОСОБА_1 поїхав разом із менеджером, а вони із ОСОБА_6 додому. Через три роки, а може й більше ОСОБА_1 приїхав до нього, та вони переписали розписку з причин втрати первісної. Він впевнений, що був присутній при покупці автомобіля, оскільки конкретно знав, що вони їдуть придбати автомобіль, документів не бачив, проте надалі даний автомобіль був у користуванні ОСОБА_1 .

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин подружжя, у тому числі колишнього, поряд із застосуванням норм ЦК України підлягають застосуванню норми СК України.

Разом із тим, нормами ЦК України та СК України прямо не врегульовано питання поділу боргового зобов`язання між колишнім подружжям.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї.

Так, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Так, вирішуючи вказаний спір, суд застосовує висновки Верховного суду, зокрема, Велика Палата Верховного Суду, у справі №638/18231/15-ц від 30 червня 2020 р. затвердила презумпцію спільності інтересів подружжя і сім`ї: презумпція спільних інтересів передбачає, що вчинки будь-якого з подружжя здійснюються у спільних, а не у власних інтересах. Тлумачення ч. 4 ст. 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередню участь в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником) за наявності двох умов: договір укладено другим з подружжя в інтересах сім`ї; майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тому укладаючи договір позики, чоловік або дружина повинні розуміти, що інший у шлюбі несе таку саму відповідальність перед кредитором незалежно від того, хто є позичальником. А суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший з подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики.

Так, судом достеменно встановлено, що ОСОБА_3 не була стороною договору позики, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також не була присутня при отриманні коштів. Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу реєстраційний №5-7621 від 04.08.2004р., ОСОБА_1 було придбано автомобіль марки «Форд» модель - Фокус, державний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску за 50000 грн. (що на час отримання коштів еквівалентно 9416 дол. США), одночасно згідно розписки про отримання коштів ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 15 000 доларів США лише 06.08.2004р. Таким чином, сума запозичених коштів не відповідає сумі, яка була витрачена на придбання транспортного засобу, згідно договору купівлі-продажу, а дата придбання автомобіля передує даті отримання коштів за договором позики.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З цього випливає, що показаннями свідків не може доводитися факт укладення договору позики та виконання зобов`язання за договором позики.

Відтак, суд приходить до однозначного висновку про те, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів того, що договір позики укладено ним в інтересах сім`ї та те, що кошти, одержані ним від ОСОБА_2 , використані ним в інтересах сім`ї.

Стосовно заяви ОСОБА_3 про застосуванням наслідків спливу позовної давності, слід зазначити, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. В даному випадку суд відмовляє в задоволенні позову ОСОБА_1 через його необґрунтованість.

Даючи оцінку зустрічному позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третьої особи - ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, суд вважає, що позивач за зустрічним позовом помиляється у природі правовідносин, що виникли між її чоловіком та громадянкою ОСОБА_2 . В даному випадку предметом спору є відносини, що виникли з договору позики, який на час розгляду справи є виконаним. Оскільки позивач за зустрічним позовом наполягає на тому, що кошти було заборговано в інтересах сім`ї, з огляду на положення ст.ст.61, 65 СК України, виконання одним з подружжя боргових зобов`язань створює правові підстави для звернення боржника, що їх виконав, до іншого подружжя з вимогою виконання своєї частини зобов`язань або відшкодування виконаного перед кредитором, що, на думку суду, не відповідає меті зустрічного позову та, як наслідок, є невірно обраним механізмом захисту.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Достовірними, відповідно до ст.79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно ч.1 та ч.6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні, як первісного, так і зустрічного позовів.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При зверненні до суду із позовом ОСОБА_7 був звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», в свою чергу ОСОБА_3 також є інвалідом 2 групи, тому звільнена від сплати судового збору з тієї ж підстави, відтак, судові витрати у сплаті судового збору сіл віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1, 2, 5, 11, 12, 76-81, 141, 247, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третьої особи ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третьої особи - ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 22.06.2022р.

Суддя Жовтан П. В.