Справа № 296/7645/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2022 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Прості займи» звернулося до Корольовського районного суду м. Житомира з вказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором надання фінансових послуг №52 від 27.08.2018 у розмірі 47961,78 грн., а також судові витрати у розмірі 2270,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 27.08.2018 між ТОВ «Прості Займи» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання фінансових послуг №52 на суму 2000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,00 грн за кожен день такого користування строком на 16 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача .

Кредитний договір було укладено в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства в електронній формі, яка відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової форми. ТОВ «Прості Займи» виконало свої зобов`язання з надання грошових коштів. Кошти за кредитним договором перераховані на банківську картку позичальника (відповідача) платіжною системою ТОВ фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яка є учасником внутрішньодержавної платіжної системи «FLASHPAY». 27.08.2018 відповідачу були перераховані грошові кошти в розмірі 2000,00 гривень. Таким чином, згідно кредитного договору, відповідач взяв на себе зобов`язання повернути кредит у розмірі 2000,00 грн та сплатити проценти у розмірі 640,00 гривень у строк 16 днів до 11.09.2018. Окрім зазначеного, відповідач також взяв на себе зобов`язання у разі виникнення заборгованості, сплатити неустойку у вигляді пені. 11.09.2018 настав термін сплати платежу за договором, однак відповідач не виконав свої зобов`язання, а саме: не повернув отримані на підставі укладеного договору кошти та не сплатила проценти. Станом на 26.07.2021 заборгованість становила: сума кредиту- 2000,00 грн, проценти за користування кредитом 42599,00 грн, індекс інфляції за весь період прострочення - 1327,03 грн та три проценти річних від простроченої суми- 2035,75 грн, а всього 47961,78 грн.

Вказані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 24.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (а.с.65).

Учасники провадження в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Директор ТОВ «Прості займи» одночасно у позовній заяві просив розгляд справи здійснювати без участі позивача за наявними матеріалами (а.с.5).

Відповідач подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність. При вирішенні справи покладається на розсуд суду та просить застосувати строки позовної давності (а.с.93).

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Прості займи» є юридичною особою та зареєстровано як фінансова установа відповідно до розпорядження Національної комісії фінансових послуг № 3601 від 29 серпня 2017 року. Основним видом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» є кредитування, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (копія) та статуту (копія).

Судом також встановлено, що 27.08.2018 між ТОВ «Прості Займи» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг № 52 на суму 2000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,00 грн за кожен день такого користування строком на 16 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача та відповідач зобов`язався повернути кредит у розмірі 2000,00 грн та сплатити проценти у розмірі 640,00 грн. Розмір процентів 2% за кожен день користування кредитом (730 відсотків річних). Дата початку нарахування процентів за користування кредитом 27.08.2018. При виникненні заборгованості відповідач зобов`язався сплатити неустойку у вигляді штрафу у розмірі 3% за кожен день користування у межах встановленого строку та пеню у розмірі 3,64% від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на 15-й день 5,02%, на 30-й день 7,67 % (а.с. 11).

Відповідно до заяви-анкети ОСОБА_1 підтвердила, що доступ до заповнення від її імені заяв-анкет на офіційному сайті відповідача (pzaim.zp.ua або www.bistrozaim.ua) належить лише їй, інші особи не мають можливості скористатись від її імені можливістю отримання інтернет-кредиту у Товаристві; всі заяви-анкети, що надходять від її імені на сайт pzaim.zp.ua є дійсними та нею особисто: всі заявки на видачу кредитних коштів на її картковий рахунок надані з її особистого мобільного телефону є дійсними та надані нею особисто.

Згідно наданого позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Прості займи» алгоритму укладення договору за допомогою мережі «Інтернет», після подачі відповідної заяви позичальником отримано унікальний код на підтвердження оформлення позики через SМS на мобільний номер, вказаний на сайті при реєстрації, який було введено відповідачем на цьому сайті, підтвердивши подачу заяви-анкети.

Матеріалами справи підтверджено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Прості займи» прийнято позитивне рішення про надання кредиту та 27.08.2018 через платіжну систему за допомогою ТОВ ФК «ВЕР ФОР ПЕЙ» здійснено переказ кредитних коштів в сумі 2000 грн. 00 коп. на платіжну картку, вказану позичальником у заяві.

Матеріалами справи також підтверджено, що згідно довідки ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» на банківську кредитну картку відповідача перераховані кошти за договором у розмірі 2000 грн. 00 коп., час запиту 27.08.2018, 18:38:58 (а.с. 16).

Позивач наголошує, що в порушення умов вказаного Договору, відповідач допустила прострочення повернення коштів і сплати процентів, внаслідок чого за нею станом на 26.07.2021 за Договором про надання фінансових послуг № 52 виникла заборгованість на загальну суму 47961,78 грн: сума кредиту- 2000,00 грн, проценти за користування кредитом 42599,00 грн, індекс інфляції за весь період прострочення - 1327,03 грн та три проценти річних від простроченої суми - 2035,75 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 2 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію».

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що Правила про порядок надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в даному випадку між сторонами було укладено кредитний договір в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Прості займи» в електронній формі.

Наведений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20).

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору № 52 від 27.08.2018 позичальник ОСОБА_1 отримала кошти у розмірі 2000 грн на умовах строковості, зворотності, платності строком на 16 днів, зі сплатою відсотків за користування позикою в межах строку кредитування за період з 27.08.2018 по 11.09.2018 в сумі 640,00 грн.

Доказів повернення (сплати) відповідачем вказаних грошових коштів на рахунок позивача матеріали справи не містять.

Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем, підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, то позов в цій частині ґрунтується на законі та підлягає задоволенню.

Таким чином, вимога позивача ТОВ «Прості Займи» в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики 2000 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 27.08.2018 по 11.09.2018 в сумі 640,00 грн є доведеною.

Щодо стягнення заборгованості за відсотками в іншій частині, суд вказує про наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З аналізу зазначених норм матеріального закону слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами кредитного договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Прості займи», як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а остання зобов`язалася повернути надану позику у повному обсязі 11.09.2018.

Таким чином, позикодавець - Товариство з обмеженою відповідальністю «Прості займи» відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування (16 днів), тобто до 11.09.2018. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, визначена позивачем ТОВ «Прості Займи» до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках за користування позикою в сумі 42599,00 грн. включає період з 12.09.2018 по 26.07.2021, який виходить за межі строку кредитування.

У постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки наведені у рішенні Велика Палата Верховного Суду від 04.02.2020 (справа № 912/1120/16). Під час розгляду вказаної справи Велика Палата Верховного Суду констатувала, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові і разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позикодавцем ТОВ «Прості Займи» вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування позикою за період з 12.09.2018 по 26.07.2021 є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення з відповідача в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, індекс інфляції за весь період прострочення в розмірі 1327,03 грн та 2035,75 коп. - 3% річних від простроченої суми, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з наданих ТОВ «Прості Займи» розрахунків збитків від інфляції та розрахунку 3 відсотків річних станом на 26.07.2021 нараховано збитки від інфляції в сумі 1327,03 грн. за весь період прострочення та 3 відсотки річних в сумі 2035,75 грн. від простроченої суми.

Суд не повністю погоджується з правильністю нарахування зазначених сум, оскільки в ці суми ТОВ «Прості Займи» було враховано розмір відсотків за користування кредитом, нарахованих за період з 12.09.2018 року по 26.07.2021 року в сумі 42599,00 грн.

Враховуючи заборгованість за тілом кредиту в сумі 2000,00 грн та заборгованість за процентами за користування кредитом в межах строку кредитування за період з 27.08.2018 по 11.09.2018 в сумі 640,00 грн., розмір суми індексу інфляції за період прострочення становить 612,41 грн, а 3 % річних від простроченої суми 227,40 грн., тобто з 12.09.2018 року по 26.07.2021 року.

Щодо строку позовної давності.

Згідно ч. 1 статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В силу ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4).

Підставами для відмови в позові в зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності.

Тлумачення ч. 1 ст. 261 ЦК України свідчить про те, що строком позовної давності є термін, у межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до суду за захистом своїх порушених прав у цивільних правовідносинах або ж для реалізації владних повноважень.

При цьому початок перебігу позовної давності для звернення до суду пов`язується як з об`єктивним моментом - наявністю порушення прав особи, так і з суб`єктивним, коли особа, яка звертається до суду, дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Ураховуючи викладене, при вирішенні питання про дотримання позовної давності для звернення до суду у цивільному судочинстві суди мають установити дату, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, установити дату, коли особа звернулася до суду, з`ясувати, чи у межах передбаченого законодавством строку особа звернулася до суду.

Закон пов`язує початок перебігу позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішення, а з моментом обізнаності про вчинення порушення закону та порушення у зв`язку з цим прав і охоронюваних законом інтересів.

Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 391/1217/14-ц).

Відповідач ОСОБА_1 у своїй заяві просить застосувати строк позовної давності.

Надаючи оцінку доводам відповідача суд приходить до наступного висновку.

У частині 3 та 4 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі і її сплив є підставою для відмови у позові.

Із позовної заяви вбачається, що така підготовлена 09 серпня 2021 року.

На конверті міститься відтиск відділу поштового зв`язку про дату отримання 23 серпня 2021 року, а дата оформлення 25 серпня 2021 року.

Із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вбачається, що позовна заява надійшла до суду 31 серпня 2021 року.

Згідно з кредитним договором від 27 серпня 2018 року відповідач ОСОБА_1 повинна повернути кредит та сплатити проценти у строк 16 днів - до 11 вересня 2018 року.

Отже, відповідач повинна була виконати свої зобов`язання до 11 вересня 2018 року, тому загальний строк позовної давності (3 роки) має рахуватись з 12 вересня 2018 року.

ТОВ «Прості займи» подано матеріали позовної заяви у відділ поштового зв`язку 23 серпня 2021 року, тому строк загальної позовної давності позивачем не пропущено.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, зокрема з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 52 від 27.08.2018 в загальному розмірі 3479,81 грн, що складається із: 2000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 640,00 грн - відсотки за період користування кредитом; 612,41грн. - суми індексу інфляції за період прострочення; 227,40грн. - 3 % річних від простроченої суми. В іншій частині вимог позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи часткове задоволення позову, на підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді підлягає розподілу пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. ст. 141, 263-265,354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» заборгованість станом на 26.07.2021 за договором № 52 від 27.08.2018 в загальному розмірі 3479 (три тисячі чотириста сімдесят дев`ять) грн. 81 коп., що складається із: 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. - сума заборгованості за тілом кредиту, 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. - відсотки за період користування кредитом, 612 (шістсот дванадцять) грн. 41 коп. - індекс інфляції за період прострочення та 227 (двісті двадцять сім) грн. 40 коп. - 3 % річних від простроченої суми.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Прості займи", адреса місцезнаходження: вул. Незалежної України, буд.39-А, офіс 25, Вознесенівський р-н, м. Запоріжжя, Запорізька обл., 69037, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 22.11.2022.