ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1983/22
провадження № 2-з/753/198/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2022 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі судді Якусика О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 753/1983/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила витребувати із чужого незаконного володіння трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та повернути вказане майно у власність ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом відновлення відповідного запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 січня 2022 року позовну заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 червня 2022 року позов ОСОБА_1 залишено без руху для усунення недоліків.

13 липня 2022 року позивачем усунуті недоліки, вказані в ухвалі суду від 20 червня 2022 року.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 753/1983/22 за вказаним позовом за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче судове засідання на 20 вересня 2022 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 29 серпня 2014 року відповідач, діючи як законний представник дитини та за письмової згоди з позивачкою, уклав з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лабутіною Ю.Ю., згідно з яким придбав для ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Як стало відомо позивачу з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності дитини на цю квартиру було скасовано рішенням нотаріуса Іванківської районної державної нотаріальної контори на підставі рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 11 листопада 2014 року у справі № 225/4091/14-к. В подальшому, 10 серпня 2018 року між ОСОБА_3 та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна - спірної квартири.

Водночас рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 11 листопада 2014 року у справі № 225/4091/14-к право власності ОСОБА_4 на спірний об`єкт нерухомого майна не припинялося. Крім цього, як стверджує позивач, у матеріалах реєстраційної справи щодо вказаного об`єкта нерухомого майна відсутнє рішення, яким скасовано право власності ОСОБА_4 .

За таких обставин позивач вважає, що нерухоме майно вибуло поза волею власника та перебуває у відповідача без належних правових підстав, а тому підлягає витребуванню згідно з вимогами статті 388 ЦК України.

4 листопада 2022 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 95,6 кв.м., житловою площею 56,4 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00).

Мотивуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач зазначає, що зважаючи на обставини вибуття майна з володіння власника, між сторонами виник спір щодо вказаного нерухомого майна та на сьогодні існує реальна можливість переоформлення та продажу квартири АДРЕСА_2 , що в майбутньому унеможливить фактичне і реальне повернення квартири її спільному з відповідачем сину - ОСОБА_4 .

На підтвердження існування ризиків відчуження спірного майна позивач зазначає, що другий шлюб відповідача з ОСОБА_5 розірвано рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 11 травня 2022 року, а у провадженні Овідіопільського районного суду Одеської області знаходиться справа №509/545/22 про поділ майна між ОСОБА_5 та відповідачем. Враховуючи, що спірне нерухоме майно набувалося відбивачем під час шлюбу з ОСОБА_5 , є підстави вважати, що це нерухоме майно водить до сукупності майна, яке є предметом спору у справі про поділ майна.

Дослідивши матеріали справи та заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку про те, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Тобто в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для ефективного захисту прав або інтересів позивача. При цьому відповідно до вимог частини 3 статі 12, частини 1 статті 81 ЦПК України обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Види забезпечення позову визначені частиною першою статті 150 ЦПК України. Зокрема, згідно з пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходів забезпечення позову передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Крім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як встановлено судом, 29 серпня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , від імені якого діяв законний представник - батько ОСОБА_2 , був укладений договір купівлі-продажу з розстрочкою платежу, відповідно до умов якого ОСОБА_4 набув у власність квартиру під АДРЕСА_1 . Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності ОСОБА_4 на це нерухоме майно зареєстровано 29 серпня 2014 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лабутіною Ю.Ю., номер запису про право владності 6833157.

2 серпня 2018 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Воробей Т.П., розглянувши заяву ОСОБА_6 , скасувала запис про право власності за номером 6833157. З інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що підставою такої реєстраційної дії зазначено: рішення суду, серія та номер:225/4091/14-к, виданий 11.11.2014, видавник: Дзержинський міський суд Донецької області.

Як свідчить відповідь на запит Дзержинського міського суду Донецької області, по справі № 225/4091/14-к розглядалося клопотання слідчого відділу Дзержинського МВ ГУМВС України у Донецькій області про надання дозволу на проведення обшуку і таким рішенням право власності ОСОБА_4 не припинялося.

10 серпня 2018 року між ОСОБА_3 як продавцем та ОСОБА_2 як покупцем був укладений договір купівлі продажу, предметом якого є квартира під АДРЕСА_1 .

Суд вважає, що через ризик подальшого відчуження спірного нерухомого майна на користь третіх осіб невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову та може призвести до того, що позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Те, що особа ще не вчинила дії, які могли би підтвердити намір відчужити це майно, не спростовує того, що у відповідача як власника наявна можливість вільно розпорядитись спірним нерухомим майно, якщо не вжити заходи забезпечення позову. Зокрема, таких висновків дійшла велика Палата Верховного Суду, ухвалюючи постанову від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17.

Враховуючи, що позивачем пред`явлено позов про витребування майна з чужого незаконного володіння, а тому ймовірне рішення про задоволення позову може мати наслідком зміну власника такого майна, суд дійшов висновку, що заявником доведено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення у справі у разі відчуження відповідачем спірного майна, ускладнення захисту прав та інтересів заявника без вжиття таких заходів, та про обґрунтованість доводів заявника про наявність достатніх підстав вважати, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може зробити неможливим чи ускладнити ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При вирішенні заяви про забезпечення позову суд враховує наявність зв`язку між арештом квартири та позовними вимогами, які пред`явлені позивачем, а також співмірність таких заходів, зокрема те, що арешт квартири, щодо якої між сторонами виник спір, не є позбавленням права власності та не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача або інших осіб, яке носить тимчасовий характер.

Беручи до уваги наведені норми процесуального законодавства, оцінивши відповідно до вимог статті 89 ЦПК України обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням вказаних вище критеріїв, суд дійшов висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Також, дослідивши матеріали заяви, суд дійшов висновку про відсутність на цій стадії розгляду справи підстав для застосування зустрічного забезпечення позову, з огляду на відсутність відомостей щодо можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Керуючись статтями 2, 149, 152, 153, 258, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 95,6 кв.м., житловою площею 56,4 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00).

Стягувач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Боржник: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом і підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову - три роки.

Суддя О. В. Якусик