Справа № 462/5686/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2022 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді Пилип`юк Г. М.

за участю секретаря Дмитрук Р.-А.Р.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 про припинення права на частку у спільному майні,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , як правонаступниця померлого позивача ОСОБА_3 , звернулася до суду із позовом, в якому просить припинити частку в розмірі 1/8, яка належитьвідповідачеві ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Львівською державною нотаріальною конторою 26.04.1983 року та визнати за нею право власності на цю частку.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 в частці 1/8, відповідачу ОСОБА_3 в частці 1/8, третій особа ОСОБА_7 , матері позивача та відповідача, в частці 5/8. Третім особам ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 також належить 1/8 частки у рівних частинах. Будинок АДРЕСА_1 в цілому на час ивдачі вищевказаних свідоцтв складався з трьох кімнат житловою площею 47, 2 кв.м. та кухні. Загальна площа будинку становила 85,0 кв.м. На даний час у будинку проживають третя особа ОСОБА_7 та ОСОБА_5 з сім`єю. Відповідач ОСОБА_3 в будинку не проживає близько 30 років, є забезпеченим житлом. Частка відповідача є незначною. Після того, як він переїхав, будинок був переобладнаний, були добудовані деякі приміщення, які у склад спадкового майна не увійшли. На даний час практично неможливо в натурі виділити 1/8 частку. Земельна ділянка, на якій розташований будинок неприватизована, відповідач на її приватизацію згоди ненадає. Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Також відповідно до уточнень до позовних вимог, позивач зазначає, що відповідно до довідки про вартість майна вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 85 кв.м., житловою площею 47, 2 кв.м., що розташований на АДРЕСА_1 становить 1 054 521,00 грн. Ринкова вартість 1 кв.м. будинку становить 12 406, 13 грн. Співвласнику 1/8 частки будинку ОСОБА_3 належить 9, 51 кв.м., виділити в натурі неможливо, вартість її становить 117 982, 30 грн. Саме таку вартість 1/8 частки будинку позивач повинен компенсувати відповідачу при припиненні права на частку будинку.

Відповідач надав відзив, в якому зазначив, що позов є безпідставним та необґрунтованим. Пояснив, що іншого житла немає, проживає у будинку дружини, який є її приватною власністю. Зазначив, що у спірному житловому будинку можна виділити окрему кімнату площею 9,1 кв.м або 13.5 кв.м для його особистого користування. У своїх запереченнях посилається на те, що Часті конфлікти у його сім`ї призводять до того, що дружина із синами виганяє його з будинку, тому він має намір переїхати на постійне проживання у належну йому на праві власності частку будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Також пояснює, що готовий зайняти кімнату розміром 9,2 кв.м., а за різницю розмірів житлової площі виплатили компенсацію згідно оціночної вартості яку надав позивач. Підкреслює, що оскільки не проведено ніякої експертної оцінки, тому твердження про неможливість виділення в натурі 1/8 частини даного будинку є безпідставним. Твердження позивача про те, він проживає за адресою АДРЕСА_1 є неправдивим, оскільки фактично він проживає за адресою : АДРЕСА_2 (у квартирі , яка належала покійному брату позивача та відповідача.) Враховуючи викладене просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили такий задовольнити, з підстав, зазначених у позові та уточненнях позовних вимог згідно проведеної оцінки майна за ухвалою суду про призначення експертизи. Додали, що померла третя особа ОСОБА_7 та інша третя особа ОСОБА_5 ще не отримала свідоцтво про право на спадщину на частку даного будинку.

Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на обставини викладені у відзиві та запереченнях, просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач доповнив, що з дружиною вони розірвали шлюб 23.04.2020 року, і відповідно він не має житла для проживання, оскільки проживав у будинку дружини. Додав, що до будинковолодіння належить ще і земельна ділянка, проте не ставиться питання про виділення її частки. Оскільки померла його матір, яка проживала в окремій кімнаті, вважає, що він має право проживати у даній кімнаті будинку, що буде, на його думку, справедливим.

Третя особа ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просить їх задовольнити.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги, просить їх задоволити.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи , дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, відповідно до копії технічного паспорта станом на 14.05.1990 року, первісний позивач, ОСОБА_3 (1/8 частки), відповідач ОСОБА_3 (1/8 частки), третя особа ОСОБА_7 (5/8 частки) та ОСОБА_9 (1/8 частки) були власниками житлового будинку АДРЕСА_1 /т.1 а.с. 5 /. Після смерті ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкоємцями по 1/3 частини його спадкового майна стали його донька третя особа ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_6 та третя особа і правонаступник первісного позивача ОСОБА_1 /т.1 а.с. 8,9,10, 97/.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 24.02.2021 року: 1) ринкова вартість будинковолодіння АДРЕСА_1 , з врахуванням площі житлового будинку на момент видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, становить 628 250, 00 грн. Вартість 1/8 частки даного будинковолодіння становить 78 250, 00 грн. 2) виділ 1/8 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (10, 625 м2) враховуючи планування та склад приміщень житлового будинку, згідно наданого на дослідженя Технічного паспорта віл 14.05.1990 р., вимоги ДБН В.2.2-15-2019 «Будинки і споруди.Житлові будинки.Основні положення» та Методичних рекомендацій (7), не відповідатиме вимгам, що ставляться до мінімальної площі однокімнатних квартир (28,0 м2) /т.1 а.с. 110-118/

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 23.04.2020 року, серія НОМЕР_1 , шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 розірвано, про що 23.04.2020 року складено відповідний актовий запис №06. /т.2 а.с. 4/

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відомості щодо фізичної особи ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , відсутні /т.2 а.с. 3/

Відповідно до свідоцтва про смерть від 30.07.2021 року, серія НОМЕР_3 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 60 років, про що 30.07.2021 року складено відповідний актовий запис № 1052/т.1 а.с. 174/Згідно копії свідоцтва про шлюб від 01.12.2020 року серія НОМЕР_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 01.12.2020 р./а.с. т.1 а.с. 175/. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.02.2022 року, спадкоємцем майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є його дружина ОСОБА_1 у розмірі 1/8 частки житлового будинку АДРЕСА_1 (колишня адреса: смт. Рудне, м. Львів, Львівська область)/т.1 а.с. 191,192,193/

Відповідно до свідоцтва про смерть від 21.04.2022 року, серія НОМЕР_5 , ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 82 років, про що 01.04.2022 року складено відповідний актовий запис №2030 /т.1 а.с. 211/

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16, та неодноразово підтриманій Верховним Судом.

У постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України («таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники - фізичні особи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності у порядку, визначеному статтею 365 ЦК України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

Аналогічні висновки щодо застосування норм статті 365 ЦК України викладено також у постановах Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 343/2271/16-ц (провадження № 61-32св19), від 18 липня 2019 року у справі № 210/2236/15-ц (провадження № 61-33924св18), від 14 квітня 2021 року у справі № 344/120/16-ц (провадження № 61-22129св19), від 17 травня 2021 року у справі № 183/4432/16-ц (провадження № 61-385св21), від 22 вересня 2021 року у справі № 289/398/16, провадження № 61-16865св20) та інших.

Як зазначено в постановах Верховного суду від 07.02.2019 року у справі №686/17974/17, від 18.07.2019 року у справі №210/2236/15-ц, при вирішенні справ про припинення права на частку у спільному майні в частині не завдання шкоди інтересам відповідача та членам його сім`ї суди насамперед зобов`язані дослідити наявність у відповідача іншого житла. У разі відсутності такого житла позбавлення особи права на частку у спільному майні, яке є єдиним зареєстрованим за ним житлом, буде розцінюватися як завдання шкоди його інтересам та інтересам членам його сім`ї.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, а саме, про те, що станом на дату звернення з позовом до суду у вересні 2018 року та на час розгляду справи відповідач забезпечений житлом, оскільки проживав разом з дружиною.

Оцінивши подані позивачем докази, суд дійшов висновку про відсутність визначених у статті 365 ЦК України підстав для припинення права власності ОСОБА_3 на частку у спірному об`єкті нерухомого майна, крім того, таке припинення права спільної часткової власності завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки, хоча позивач і надав суду докази неможливості спільного користування спірним будинком та земельною ділянкою, докази того, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, а річ є неподільною , однак доказів того , що припинення права відповідача на його частку не завдасть істотної шкоди його інтересам як співвласника, матеріали справи не містять .

При цьому доказів наявності у відповідача ОСОБА_3 іншого належного йому на праві власності житла, крім 1/8 частки спірного будинку, матеріали справи не містять, тоді як позбавлення його на цю частку буде суперечити статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 428/7432/20; провадження № 61-14727 св 21.

Суд враховує також і ту обставину, що на момент розгляду справи жоден з учасників провадження не отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті іншого співвласника будинковолодіння ОСОБА_7 .

Враховуючи обставини встановлені в судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265 , 279 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 про припинення права на частку у спільному майні - відмовити повністю.

Повернути позивачу ОСОБА_1 78531 (сімдесят вісім тисяч п`ятсот тридцять одну) грн. сплачених на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області згідно з квитанцією № 71 від 21.05.2021 року, Р/рах: НОМЕР_6 .00.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Г. М. Пилип`юк

Оригінал рішення.