Провадження № 6/761/586/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Рибака М.А.

за участю секретаря Горбань К.О.

державного виконавця Лисенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про примусове проникнення до житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) звернувся до суду із поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Подання мотивоване тим, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №54240752 з примусового виконання виконавчого листа № 761/38058/15-ц від 01.06.2017 року, яким зобов`язано ОСОБА_1 звільнити квартиру АДРЕСА_2 , від свого персоналу, належному йому рухомого майна, яке може бути відокремлене без завдання шкоди квартирі.

06.07.2017 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яка направлена боржнику для виконання. Боржником виконавчий документ не виконаний, тому виконавцем винесена постанову від 15.09.2017 року про накладення штрафу на боржника в сумі 1700 грн. Боржником повторно не виконаного виконавчий документ, тому 28.08.2018 року винесена постанова про накладення штрафу на боржника у подвійному розмірі 3400 грн.

З неодноразовими виходами державного виконавця за адресою: АДРЕСА_2 , двері до квартири ніхто не відчиняв, встановити факт виконання даного виконавчого документа, не виявилось можливим про що складено акт державного виконавця від 06.08.2018, 31.08.2021, 05.10.2021.

06.09.2021 року до відділу надійшла заява від представника боржника про фактичне добровільне виконання рішення суду та проханням закінчити виконавче провадження № 54240752, у зв`язку з чим державним виконавцем 05.10.2021 року зроблено вихід за адресою: АДРЕСА_2 , для встановлення фактичного виконання рішення суду, але потрапити до квартир не виявилось можливим, про що складено акт державного виконавця від 05.10.2021 року.

У зв`язку з вищевикладеним для перевірки добровільного, фактичного виконання виконавчого документу та в разі не виконання даного виконавчого документу боржником, необхідно вчинити виконавчі дії, відповідно до ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», а тому відділ звернувся до суду з поданням про примусове входження до квартири.

Ухвалою суду від 16.12.2021 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду.

В судовому засіданні приватний виконавець вимоги подання підтримала, просила задовольнити.

20.02.2022 року від боржника ОСОБА_1 надішли заперечення на подання, в яких він зазначав, що він виконав рішення в повному обсязі, а даержавним виконавцем не було виконано всі необхідні дії, які мають передувати зверненню до суду із відповдіним поданням.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 439 ЦПК України суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

А тому, учасники судового розгляду, окрім приватного виконавця, про дату, час і місце судового засідання не повідомлялись.

Суд, заслухавши думку приватного виконавця, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

Згідно із ст. 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Статтею 30 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Статтею 311 ЦК передбачено право на недоторканність житла.

У частинах 1, 2 ст. 311 ЦК зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Судом встановлено, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби у місті Києві перебуває виконавче провадження №54240752 з примусового виконання виконавчого листа № 761/38058/15-ц від 01.06.2017 року, яким зобов`язано ОСОБА_1 звільнити квартиру АДРЕСА_2 , від свого персоналу, належному йому рухомого майна, яке може бути відокремлене без завдання шкоди квартирі.

06.07.2017 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яка направлена боржнику для виконання. Боржником виконавчий документ не виконаний, тому виконавцем винесена постанову від 15.09.2017 року про накладення штрафу на боржника в сумі 1700 грн. Боржником повторно не виконаного виконавчий документ, тому 28.08.2018 року винесена постанова про накладення штрафу на боржника у подвійному розмірі 3400 грн.

З неодноразовими виходами державного виконавця за адресою: АДРЕСА_2 , двері до квартири ніхто не відчиняв, встановити факт виконання даного виконавчого документа, не виявилось можливим про що складено акт державного виконавця від 06.08.2018, 31.08.2021, 05.10.2021.

06.09.2021 року до відділу надійшла заява від представника боржника про фактичне добровільне виконання рішення суду та проханням закінчити виконавче провадження № 54240752, у зв`язку з чим державним виконавцем 05.10.2021 року зроблено вихід за адресою: АДРЕСА_2 , для встановлення фактичного виконання рішення суду, але потрапити до квартир не виявилось можливим, про що складено акт державного виконавця від 05.10.2021 року.

Відповідно до п. 10 розділу IX Інструкції з організації примусового виконання рішень, у разі виконання боржником рішення виконавець складає акт, що підписується сторонами виконавчого провадження, та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положенням ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів подання вбачається, що приватним виконавцем вжито всіх можливих заходів щодо встановлення факту добровільного виконання боржником виконавчого документу. Слід зазначити, що державним виконавцем, складено акт від 05.10.2021 року про неможливість потрапити до квартири боржника.

Таким чином, інакше як шляхом примусового проникнення до житла боржника, неможливо перевірити виконання рішення суду у вказаному виконавчому провадженні.

Крім того, зі змісту статті 439 ЦПК України випливає, що вирішення питання про проникнення до житла боржника в судовому порядку може мати місце для встановлення майна боржника чи майна та коштів належних боржникові від інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу - у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Що стосується обов`язковості судових рішень, то варто нагадати, що ЄСПЛ було постановлене «пілотне» рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04. Суд зазначає, що ця справа стосується існуючої проблеми, яка постійно нагадує про себе, породжуючи порушення Конвенції, які найчастіше виявляє Суд у справах проти України; більше ніж половина рішень, винесених Судом у справах проти України, стосуються питання тривалого невиконання остаточних судових рішень, відповідальність за які несуть органи влади України. Суд зауважує, що одне з перших таких рішень, яке було винесено в 2004 році, ґрунтувалося на фактах, подібних до фактів у цій справі (див. рішення у справі Войтенка). Справа, яка розглядається, свідчить про те, що питання тривалого невиконання остаточних рішень та відсутності ефективних засобів юридичного захисту в правовій системі України залишаються невирішеними попри той факт, що існують відповідні рішення Суду з чіткими закликами до Уряду вжити необхідних заходів для вирішення таких питань.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, а саме рішенням від 17.05.2005 року по справі «Чіжов проти України» визначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок і так, щоб ця система (виконання рішень) була ефективною як в теорії, так і на практиці. А виконання рішень має відбуватись таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та, що система ефективна і законодавчо і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, встановленої параграфом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відтак, державним виконавцем належним чином обґрунтовано та надано відповідні докази, щодо необхідності з`ясування питання належного виконання боржником судового рішення.

Враховуючи викладене, а також тривале невиконання судового рішення, суд дійшов до висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення подання про примусове проникнення до житла боржника, що є адекватним ступенем втручання до його права та права інших осіб, а також узгоджується з положеннями національного законодавства та практикою Європейського суду з прав людини, з метою забезпечення принципу верховенства права та обов`язковості виконання судового рішення.

За таких обставин, суд прийшов до висновку що подання є обґрунтованим, а тому таким що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 439 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Подання Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про примусове проникнення до житлового приміщення - задовольнити.

Надати дозвіл державному виконавцю Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лисенко Оксані Вікторівні у рамках виконавчого провадження № 54240752 на примусове проникнення до квартири АДРЕСА_2 яка належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 , з метою її огляду на стан виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19.05.2016 року у справі № 761/38058/15-ц.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ М.А. РИБАК

Повний текст ухвали суду складено: 31.01.2022 року.