Провадження № 2/734/875/22 Справа № 734/1530/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 грудня 2022 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Бараненка С.М.,

при секретарі судових засідань - Колоколуші Н.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт. Козелець цивільну справу за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лущик Олени Миколаївни до Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

Із позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, до суду звернулася представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Лущик Олена Миколаївна.

Позов мотивований тим, що згідно ст. 344 ЦК України позивач для набуття права власності на житловий будинок за набувальною давністю, змушений звернутись до суду.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилася, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача.

Відповідач Остерська міська рада Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання свого представника не забезпечила, в матеріалах справи міститься заява у якій відповідач просить розглядати справу без участі представника міської ради та у вирішенні даної справи повністю покладається на розсуд суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з`явивсь, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справ від останнього до суду не надходило. В судові засідання викликався шляхом надіслання повісток про виклик до суду, судові повістки зі зворотними поштовими повідомленнями повернулись до суду з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою», а також шляхом розміщення відповідних оголошень на офіційному веб-сайті «Судова влада України». Крім того, інформація щодо даної справи, у тому числі про дату, час і місце її розгляду, розміщена на офіційному веб-сайті «Судова влада України».

Суд дослідивши матеріали справи та розглянувши справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видане виконавчим комітетом Крехаївської сільської ради 25 березня 1999 року, матір позивача ОСОБА_3 була власником цілої частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 . Вказане свідоцтво про право власності зареєстровано в органах МБТІ відповідно до діючого на той час законодавства.

ІНФОРМАЦІЯ_1 матір позивача - ОСОБА_3 померла, актовий запис про смерть №24.

За законом, щодо оформлення її спадкових прав на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, позивач у справі ОСОБА_1 звернувся із заявою про прийняття спадщини до Остерської державної нотаріальної контори та отримав свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину, враховуючи ту обставину, що спадкові права матері прийняв і його рідний брат, а син для померлої ОСОБА_2 , однак звернувшись із заявою про прийняття спадщини у належний спосіб спадкових прав не оформив, правовстановлюючий документ видано, однак право власності в органах МБТІ ОСОБА_2 , як за власником - не зареєстрував одразу, так і на даний час.

Крім того, що у належний спосіб не оформивши своїх прав на вказане домоволодіння, ОСОБА_2 , житловий будинок з часу смерті матері не відвідував, не був зареєстрований у ньому, за ним не доглядав, не підтримував у належному стані, взагалі місце перебування його на даний час не відомо, в зв`язку з чим позивач починаючи з 2002 року звертався до правоохоронних органів, однак пошуки є безуспішними.

Позивач у справі ОСОБА_1 , за таких обставин, нині є єдиним, хто з часу відкриття спадщини користується житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами в цілому, доглядає за ним, підтримує його придатний до використання стан, здійснює ремонт, проживає в ньому, тобто відкрито безперервно ним володіє і є добросовісним користувачем, оскільки ОСОБА_2 самоусунувся і не оформив прав у належний спосіб.

Доказом викладених обставин є довідка про реєстрацію права власності в органах МБТІ, а також довідки з місця проживання, доказом відсутності ОСОБА_2 є листи про його розшук.

Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належним є доказ, який містить інформацію щодо предмета доказування, а предметом доказування нормами ч. 2 ст. 77 ЦПК визначено, що це є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Крім того, нормами ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування та згідно ст. 79 ЦПК України визначено, що достовірним є доказ, на підставі якого можна встановити дійсні обставини справи. Доказ вважається достатнім, якщо у своїй сукупності дає змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмету доказування.

Норми ст. 319 ЦК України визначають умови здійснення права власності, а саме: ч. 1 - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; ч. 2 - власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства; ч. 3 - усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав; ч. 4 - власність зобов`язує; ч. 5 - власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі; ч. 7 - діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, так склались обставини, що позивач у справі ОСОБА_1 , будучи власником Ѕ частини вказаного домоволодіння, через відсутність реєстрації права власності на іншу Ѕ частину за власником, обмежений у можливості реалізувати своє право на власність, хоча є фактично добросовісним володільцем чужого майна і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном понад десяти років, з часу смерті матері. Вказаний факт підтверджується довідками виконавчого комітету з місця знаходження нерухомого майна, тобто Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Виходячи зі змісту п. 9-14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України).

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст. 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у звязку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Так, позивач у справі ОСОБА_1 , в силу визначених норм закону про набувальну давність, має право на вказане майно, на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яким безперервно, добросовісно володіє вже понад 10 років на час пред`явлення позову, що є законною підставою для задоволення позову відповідно до ст. 344 ЦК України.

Отже, виходячи з вищезазначеного та з метою захисту законних прав та інтересів позивача, суд вважає за можливе позов представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лущик Олени Миколаївни до Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, - задовольнити.

На підставі наведеного та керуючись ст. 316, 328, 344 ЦК України, ст. 4, 200, 265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лущик Олени Миколаївни до Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за набувальною давністю, право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Судові витрати з відповідача не стягувати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Козелецький районний суд Чернігівської області до Чернігівського апеляційного суду.

Головуючий суддя С.М. Бараненко