ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6268/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Заставенко М.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

16.09.2022 до Дарницького районного суду міста Києва від представника позивача - адвоката Якушева Станіслава Ігоровича надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, у якій представник позивача просить визнати автомобіль Renault Megane, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , спільним майном подружжя, виділити вказаний автомобіль у власність відповідача та стягнути з нього на користь позивача грошову компенсацію у розмірі 1/2 ринкової вартості автомобіля, а саме 153 400 грн, а також судові витрати.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.08.2015 року, який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва № 753/14449/20 від 23.02.2021. У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 . За час спільного проживання у шлюбі сторонами було придбано автомобіль Renault Megane, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 , який 28.04.2017 було зареєстровано на відповідача. 06.09.2022 позивач звернулася до оцінщика колісних транспортних засобів ТОВ «Реал Експерт», який оцінив ймовірну вартість такого автомобіля у розмірі 306 800 грн. Позивач просить стягнути на її користь 1/2 частину, що становить 153 400 грн.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 23.09.2022 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання.

31.10.2022 до суду поданий відзив на позовну заяву, в якому відповідач визнав факт придбання спірного автомобіля у період шлюбу, проте зазначив, що він був придбаний за кошти, що були ним особисто вкладені та накопичені, ще до укладення шлюбу, а також за рахунок частково позичених у друзів. Зазначив, що позивач за період шлюбу не працювала, не мала жодного доходу, а тому не могла накопичити будь яку суму, чи виплачувати боргові зобов`язання. Таким чином, позивач не має відношення до придбання автомобіля. Також відповідач не погодився із вартістю автомобіля, яка зазначена позивачем у позовній заяві. На підтвердження своїх заперечень надав Звіт про оцінку ринкової вартості КТХ №315/10-22, відповідно до якого вартість автомобіля Renault Megane, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , з урахуванням його технічного стану, коефіцієнту фізичного зносу та наявним пробігом, становить 220 159,80 грн. Вважає заявлену позивачем вимогу щодо компенсації її 1/2 частки вартості автомобіля неправильною, оскільки така вимога могла би бути застосована лише у разі, якщо автомобіль був би реалізований. Просив відмовити у задоволенні позову.

Разом із відзивом, відповідачем до суду подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, обґрунтовуючи його тим, що вказана справа не може розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження, потребує детального розгляду та суті та з`ясуванню всіх обставин, необхідністю допиту свідків.

Суд вважає, що клопотання про розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не підлягає задоволенню, оскільки вказане клопотання відповідачем необґрунтоване, клопотань про допит свідків стороною відповідача не заявлялося.

28.11.2022 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій на спростування посилання відповідача про те, що позивач не працювала, надав фото-копії трудової книжки позивача.

Також, 28.11.2022 представник позивача подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій погодився із наданим стороною відповідача оцінкою спірного автомобіля, яка становить 220 159,80 грн, та просив стягнути грошову компенсацію замість 1/2 частки у праві спільної сумісної власності, що становить 110 079,90 грн. Також у вказаній заяві зазначені понесені позивачем судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору - 3 068 грн, витрати на правову допомогу - 15 000 грн, вартість оцінки майна - 2 000 грн.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

01.08.2015 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва № 753/14449/20 від 23.02.2021 розірвано /а.с.11-12,13/.

В період шлюбу 28.04.2017 сторони набули у власність автомобіль Renault Megane, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1461 см3, який був зареєстрований за відповідачем /а.с.9,10/.

Відповідно до Звіту про оцінку ринкової вартості КТХ №315/10-22, вартість автомобіля Renault Megane, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , з урахуванням його технічного стану, коефіцієнту фізичного зносу та наявним пробігом, становить 220 159,80 грн. Сторона позивача погодилася з даною оцінкою, у зв`язку з чим зменшила заявлені позовні вимоги.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє вираження у статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), відповідно до положень якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Випадки, коли набуте за час шлюбу майно є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка, встановлені статтею 57 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 зазначеної норми особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Аналіз наведених норм сімейного законодавства та положень процесуального закону щодо обов`язку доказування обставин, на які сторони посилаються як підставу своїх вимог і заперечень (статті 12, 81 ЦПК України), дає підстави для висновку, що у разі придбання майна у період зареєстрованого шлюбу спільність майна презюмується, а тягар доказування відсутності спільного майна покладається на сторону, яка це оспорює.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи відповідача про те, що автомобіль був придбаний за рахунок коштів, отриманих в борг, суд не приймає як належний доказ для визнання автомобіля особистою приватною власністю відповідача, оскільки сам факт отримання ним коштів у борг не вказує, що ці кошти були отримані й використані саме для придбання автомобіля.

Відтак, зважаючи на те, що автомобіль Renault Megane, д.н.з. НОМЕР_1 , був придбаний у період зареєстрованого шлюбу сторін і доказів на спростування вказаного стороною відповідача суду не надано, даний автомобіль набув статусу об`єкта права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Оскільки сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, що передбачено частиною 2 цієї статті, даний спір повинен вирішуватися судом.

Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 цього Кодексу, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Автомобіль є неподільною річчю і не може бути поділений в натурі.

За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 70 СК України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом.

Суду не надано доказів наявності між сторонами домовленості або шлюбного договору, які б визначали нерівність їх часток у спільному сумісному майні подружжя, а тому слід виходити з того, що частки подружжя у праві спільної сумісної власності на автомобіль є рівними.

Таким чином, суд дійшов висновку, що способом захисту прав позивача на спільне сумісне майно, а саме автомобіль, який являється неподільною річчю, є стягнення з відповідача грошової компенсації половини вартості автомобіля, що не суперечить вимогам частин 2, 4 статті 71 СК України.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного суду від 21.03.2018 року (справа № 726/2165/15-ц) та постанові Верховного суду від 03.05.2018 року (справа № 755/20923/14-ц).

Згідно вимог п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між сторонами, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Під час розгляду справи сторона позивача визнала вартість спірного автомобіля, яка була зазначена відповідачем, у розмірі 220 159,80 грн.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Отже , якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено, що автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідачем не спростовано спільність сумісного майна подружжя, оскільки тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності майна подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує, не доведено, що автомобіль придбаний за кошти, які належали відповідачеві до шлюбу та отримані ним у борг, а тому заявлені позовні вимоги про стягнення 1/2 вартості транспортного засобу Renault Megane, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 , у розмірі 110 079,90 грн підлягають задоволенню.

За загальним правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1 100,80 грн, які підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Решта суми сплаченого судового збору може бути повернута за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Що стосується відшкодування витрат на правову допомогу, то відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу було надано копію Договору про надання правничих або консультаційних послуг від 05.09.2022, відповідно до якого встановлено гонорар адвоката у розмірі 15 000 грн, копію акту приймання-передачі наданих юридичних або консультаційний послуг від 21.11.2022, в якому зазначений перелік виконаної адвокатом роботи по справі, та копія довідки від 21.11.2022 про сплату гонорару у розмірі 15 000 грн.

Враховуючи вищевикладене, обставини справи, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у зазначеному розмірі.

Витрати у розмірі 2 000 грн вартості оцінки майна до стягнення з відповідача на користь позивача задоволенню не підлягають, оскільки підтвердження таких витрат у матеріалах справи відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263 - 265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 вартості транспортного засобу Renault Megane, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 , у розмірі 110 079,90 грн, сплачений судовий збір у сумі 1 100,80 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн, а всього 126 180,70 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення складено 22.12.2022.