Справа № 165/1644/17 Головуючий у 1 інстанції: Василюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/994/22 Категорія: 84 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Савчук Т. Ф.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов`язання припинити дії шляхом демонтажу камер відеоспостереження, зобов`язання знищити інформацію, що міститься на них, та стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 08 вересня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про зобов`язання припинити дії шляхом демонтажу камер відеоспостереження, зобов`язання знищити інформацію, що міститься на них та стягнення моральної шкоди.

Вимоги обґрунтовує тим, що будучи співвласником квартири АДРЕСА_1 , проживаючи за вищевказаною адресою разом з сім`єю, користується з відповідачем, яка є власником квартири АДРЕСА_2 у вищевказаному будинку, прибудинковою територією навколо їх будинку. Зазначає, що без її відому та дозволу ОСОБА_3 встановила три камери відеоспостереження та стіні будинку, дві з яких направила в сторону входу до належної їй квартири. З цього приводу вона звернулася з заявою до ВП №1 Володимирського РП ГУНП України у Волинській області і отримала відповідь, в якій їй рекомендовано для вирішення спору звернутися до суду. Вважає, що ОСОБА_3 порушила охоронювані законом її особисті права та права членів її сім`ї на особисте життя та його таємницю, оскільки ч.1 ст.307 ЦК України визначено, що фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Зазначає, що неправомірними діями ОСОБА_3 їй завдано моральну шкоду, яку оцінює в 10000 грн. Тривалий час вона та її рідні перебувають під відеонагладом відповідача, внаслідок чого в їх сім`ї виникла напруга та дискомфорт. Всі вони сковані та почувають себе ніяково, оскільки відповідач ОСОБА_3 контролює кожен їх крок, їх присутність чи відсутність в квартирі, прихід гостей і погрожує тим, що в неї достатньо відеоматеріалів для поширення в засобах масової інформації. Все це завдає їй душевного болю і страждань, викликає незручності, і як наслідок вона витрачає додаткові зусилля та кошти для відновлення своїх прав та звичного ритму життя. Також зазначає, що її родичі, друзі, однокласники дітей уникають зустрічі з ними в їх житлі, оскільки не хочуть бути об`єктами відеофіксації. З огляду на вищевикладене, просить суд відновити її порушені особисті немайнові права, а саме зобов`язати ОСОБА_3 демонтувати три камери відеоспостереження на стіні будинку АДРЕСА_3 (на добудові до кв. АДРЕСА_2 ), знищити інформацію, що наявна на цих камерах та стягнути з ОСОБА_3 в її користь 10 000 грн. моральної шкоди. Також просила стягнути з відповідача в свою користь судові витрати у справі.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 08 вересня 2022 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) припинити неправомірні дії шляхом демонтажу трьох камер відеоспостереження на зовнішній стіні квартири АДРЕСА_5 .

Зобов`язано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) знищити інформацію із трьох камер відеоспостереження на зовнішній стіні квартири АДРЕСА_5 .

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_6 ) 640 (шістсот сорок) грн. судового збору та 750 (сімсот п`ятдесят) грн. понесених витрат на правничу допомогу адвоката, а всього 1390 (одна тисяча триста дев`яносто) грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачка ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом було неповно встановлено обставини, які мають значення для справи, неправильно задоволено вимоги, які не підтверджені жодними доказами, та не дотримано норм процесуального права, просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка та її представник просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, покликаючись на законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволенні позовних вимог.

Отже, рішення суду в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди не переглядається.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , які заперечили апеляційну скаргу, відповідачки ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_4 , дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом та матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 проживають у одному багатоквартирному будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивачу ОСОБА_1 належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_7 , що знаходиться у вищевказаному житлі (а.с.7 т.1), а відповідачу ОСОБА_3 1/1 частина квартири АДРЕСА_2 (а.с.145-150 т.1). При цьому входи в квартири розділені і кожна з сторін користується частиною земельної ділянки, яка прилягає до належного їм житла.

Позивачка ОСОБА_1 проживає за вищевказаною адресою разом із членами своєї родини, а саме: батьком ОСОБА_5 , матір`ю ОСОБА_6 , сином ОСОБА_7 , дочкою ОСОБА_8 та братом ОСОБА_9 , що підтверджується довідкою ЖКП №1 Нововолинської міської ради, виданою 10 липня 2017 року (а.с.36 т.1).

Відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні підтвердила наявність відеокамер на фасаді будинку (прибудованої веранди) із сторони входу в її квартиру, однак заперечила здійснення відеоспостереження за приватним життям позивача та членів її сім`ї в межах її домоволодіння, більше того, вказала на несправність цих камер.

Відтак факт встановлення відеокамер на будинку зі сторони входу в квартиру відповідача є доведеним і не оспорюється сторонами.

Щодо тверджень позивача про направленість відеокамер на домоволодіння та земельну ділянку, якими користується вона та члени її родини, слід зазначити наступне.

З оглянутих в суді фототаблиць (а.с.49-52, 85-86, 128 т.1) вбачається, що ракурс камер (двох з них) охоплює прибудинкове подвір`я, вхід в домоволодіння та вхід в квартиру позивачки, що у судовому засіданні не було спростовано відповідачкою. Більше того, аналогічні твердження дали свідки допитані судом, а відтак суд вважає доведеним те, що спірні камери (дві з них) направлені на територію домоволодіння позивача.

Судом також встановлено, що між сторонами давно виникли спори щодо володіння і користування ними своєю власністю. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 тривалий час конфліктують з приводу допоміжних приміщень (сходова клітина, горище тощо), що знаходяться в спільному користуванні жильців будинку. Даний факт підтверджується долученими до матеріалів справи копіями судових рішень (а.с.10-14, 39-46 т.1), витребуваними та оглянутими в суді матеріалами скарги ОСОБА_3 та висновком по ЄО №3568.

В обґрунтування позову, посилаючись на ст. 301 ЦК України, позивач стверджує, що її сусідка відповідачка ОСОБА_3 здійснює відеоспостереження не тільки за домоволодінням в межах своєї присадибної ділянки, але і за домоволодінням її сім`ї та земельною ділянкою якою вони користуються. У зв`язку з цим вважає, що своїми діями ОСОБА_3 втручається в її особисте життя та життя її родини.

Доводи відповідачки ОСОБА_3 про те, що система відеонагляду встановлена, однак не працюєне ґрунтуються на доказах і мають за мету уникнути цивільно-правової відповідальності.

До такого висновку суд прийшов з урахуванням того, що стороною відповідача не доведено обставин, на які вона посилаються, як на підставу своїх заперечень проти доводів позивача.

При цьому фототаблиці, які досліджені в судовому засіданні, а також покази свідків спростовують пояснення ОСОБА_3 ..

Усі допитані в судовому засіданні свідки показали, що відповідач фільмувала позивача і членів її родини на присадибній ділянці, що знаходиться в користуванні останніх, більше того показувала фрагменти з цих відео, а по цей час на корпусі однієї з камер в нічну пору доби видно інфрачервоне підсвічування, що у свою чергу спростовує доводи відповідача про те, що камери на будинку перебувають у несправному стані.

З листа-повідомлення №1309 від 15 червня 2017 року начальника Нововолинського ВП Володимир-Волинського ВП ГУНП убачається, що на підставі зібраних матеріалів встановлено, що в середині травня 2017 року до відповідача ОСОБА_3 приїжджав невідомий чоловік та встановив на будинку з її сторони камери відеоспостереження. На даний час на стіні будинку по АДРЕСА_4 встановлено три камери, дві з яких повернуті в сторону подвір`я ОСОБА_1 (а.с.6 т.1).

Також, відповідачка не надала суду доказів щодо підставності (необхідності в цілях безпеки) та законності направлення камер на подвір`я позивача і щодо того, що одна з спірних камер є «камерою-муляжем».

Правове регулювання правовідносин, пов`язаних із захистом інтересів фізичної особи при проведенні фото-,кіно-,теле- та відеозйомок, визначено ст.307 ЦК України, відповідно до якої фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Фізична особа, яка погодилася на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, може вимагати припинення їх публічного показу в тій частині, яка стосується її особистого життя. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом.

Оскільки процес відповідної зйомки може суттєво порушувати певні особисті немайнові права фізичної особи, то законодавець визначає, що фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода фізичної особи може виражатись як у письмовій так і в усній формі, залежно від обставин, при яких провадиться відповідна зйомка.

Крім цього, в окремих випадках згода особи на зйомку презюмується, тобто фізична особа вважається такою, що погодилась на зйомку, аж поки вона не висловить своє заперечення щодо цього. До таких випадків презумпції згоди на знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку відносяться зйомки, які проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. У випадку, коли фізична особа заперечила щодо її фіксації на відповідну плівку, то зйомка повинна бути припинена, а моменти з її участю вилучені. І при цьому зовсім не важливо чи ця зйомка проводилась відкрито, чи методом «прихованої камери».

Крім випадків заборони зйомки, законодавець також надає фізичній особі можливість захисту і у випадку, коли вона попередньо погодилась на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку. В цьому випадку фізична особа має право вимагати припинення її публічного показу в тій частині, в якій це стосується її особистого життя.

Безумовно, захист інтересів фізичної особи при проведенні фото-, кіно-, теле- та відеозйомки, який передбачений даною статтею, є суттєвою гарантією реалізації багатьох особистих немайнових прав особи, таких як права на індивідуальність (ст.300 ЦК України), права на особисте життя та його таємницю (ст.301 ЦК України), права на повагу до гідності та честі (ст.297 ЦК України), права на недоторканність ділової репутації (ст.299 ЦК України) тощо.

Статтею 301 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на особисте життя. Фізична особа сама визначає своє особисте життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб. Фізична особа має право на збереження у таємниці обставин свого особистого життя. Обставини особистого життя фізичної особи можуть бути розголошені іншими особами лише за умови, що вони містять ознаки правопорушення, що підтверджено рішенням суду, а також за її згодою.

Передбачене даною статтею право гарантує фізичним особам право на особисте життя та його таємницю. Дане право є відповідним розвитком положень ст.32 Конституції України, ст.12 Загальної декларації прав людини, ст.8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини та ст.17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

Під поняттям «особисте життя» слід розуміти поведінку фізичних осіб поза межами виконання різноманітних суспільних обов`язків, тобто життєдіяльність людини в сфері сімейних, побутових, особистих, інтимних та інших стосунків, що звільнені від «тягаря суспільних інтересів».

Відповідно до ст.32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Суд погоджується з тим, що кожна особа має право використовувати систему відеоспостереження у межах своєї приватної власності.

При цьому, щодо можливості ведення відеофіксації у громадському місці важливо пам`ятати, що у цьому випадку згода особи на зйомку презюмується, тобто як зазначав суд вище, фізична особа вважається такою, що погодилась на зйомку, аж поки вона не висловить своє заперечення щодо цього. Однак, у випадку, коли фізична особа заперечила щодо її фіксації на відповідну плівку, то зйомка повинна бути припинена, а моменти з її участю вилучені.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вищезазначена норма свідчить проте, що обов`язок доказування покладається на сторони, тобто не тільки на позивача, але і на відповідача. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності сторін.

З матеріалів справи та пояснень сторін убачається, щов судовому засіданні було доведено, що і відеокамери на належному відповідачу житлі (добудованій веранді) є камерами відеоспостереження, якими ведеться відеоспостереження за територію, що знаходиться у користуванні біля входу до домоволодіння позивача.

Обставини, викладені відповідачем у письмових поясненнях та у судовому засіданні, якими вона обґрунтовує встановлення цих камер відеоспостереження, не зупиняє дію норми ст.307 ЦК України, якою обумовлено, що фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою та не дає право відповідачу вести відеофіксацію на відео камери за особистим життям позивача та членів її сім`ї в межах їх домоволодіння.

Відсутність факту поширення зібраних в результаті ведення відеоспостреження фото- або відеоматеріалів, на яке покликається відповідачка ОСОБА_3 , не свідчить про ведення відповідачем відеоспостереження з дотриманням вимог ст.307 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що, здійснюючи камерами відеоспостереження нагляд за особистим життям позивача і членів її сім`ї в межах їх домоволодіння, відповідачка чинила неправомірно і тому з метою усунення таких неправомірних дій зі сторони відповідача, слід зобов`язати ОСОБА_3 демонтувати три камери відеоспостереження на зовнішній стіні квартири АДРЕСА_5 та знищити всю інформацію, що в них наявна.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що позивачкою ОСОБА_1 не було доведено факту порушення її прав, спростовуються матеріалами справи та зазначеними вище доказами.

Та обставина, що позивачка є власником 1/3 частини квартири та не має у власності земельної ділянки, а лише користується прибудинковою територією, не впливає на правильність висновків суду, оскільки визначальним є факт здійснення відеоспостереження за частиною території, якою користується позивачка, обслуговуючи будинок, у якому знаходиться квартира, що перебуває у її власності.

З цих же підстав не заслуговує на увагу покликання в апеляційній скарзі на некоректність посилання у рішенні суду на постанову Верховного Суду від 17.05.2018 року у справі №576/910/15-ц, за матеріалами якої встановлено, що на відеокамеру знімалося подвір`я позивача, а не прибудинкова територія, оскільки в обох випадках йде мова про захист особистого та сімейного життя особи від втручання сторонніх осіб.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, оскільки були предметом розгляду таїх повно і всебічно досліджено судом першої інстанції.

Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, то судом першої інстанції було враховано ті витрати, які були документально підтверджені, та застосовано пропорційність задоволеним заявленим вимогам.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 08 вересня 2022 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний тест постанови складено 30 листопада 2022 року.

Головуючий

Судді :