КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
У Х В А Л А

м. Київ Справа № 755/11119/17

02 грудня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ратнікової В.М.

суддів: Левенця Б.Б.

Борисової О.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року, постановлену під головуванням судді Савлук Т.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Житлово-експлуатаційна організація №411, Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 січня 2018 року.

Заяву відповідача ОСОБА_1 по перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2018 року, яке ухвалене в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Житлово-експлуатаційна організація №411, Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням залишено без розгляду.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 05 вересня 2022 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року, постановлену під головуванням судді Савлук Т.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Житлово-експлуатаційна організація №411, Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням було залишено без руху для подання до Київського апеляційного суду обґрунтованої заяви про поновлення, визначеного в ст. 354 ЦПК України, п`ятнадцятиденного строку на апеляційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року.

На виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року відповідач ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року.

В обґрунтування вимог заяви зазначав, що у період з 20 квітня 2021 року по 23 жовтня 2021 року він перебував в реабілітаційному центрі та не мав фінансової можливості звернутись до суду з апеляційною скаргою. Окрім того, вказує на те, що звернутись з апеляційною скаргою раніше він не мав можливості, оскільки перебував у Київському слідчому ізоляторі.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно вимог ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 354 ЦПК України, учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно вимог ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана ухвала Дніпровського районного суду м. Києва була постановлена 12 квітня 2021 року без участі сторін.

Відповідно до супровідного листа Дніпровського районного суду м. Києві від 12 квітня 2021 року копія оскаржуваної ухвала була направлена відповідачу ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку, проте доказів отримання копії цієї ухвали суду відповідачем матеріали справи не містять.

На обкладинці справи міститься розписка про те, що відповідач ОСОБА_1 07 липня 2022 року ознайомлювався з матеріалами справи.

Апеляційна скарга на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року була подана відповідачем ОСОБА_1 05 вересня 2022 року, тобто, через 1 рік та 5 місяців .

Доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що у період з 20 квітня 2021 року по 23 жовтня 2021 року він перебував в реабілітаційному центрі та не мав фінансової можливості звернутись до суду з апеляційною скаргою, колегія суддів відхиляє, так як перебування особи у реабілітаційному центрі не є перешкодою для звернення із заявою до Центру безоплатної правової допомоги для отримання безоплатної правової допомоги та подання до суду апеляційної скарги. Крім того, ОСОБА_1 не навів жодних обгрунтувань та не надав жодного доказу існування у нього поважних причин пропуск строку на апеляційне оскарження ухвали суду в період з 23 жовтня 2021 року по 05 вересня 2022 року. У випадку відсутності коштів для сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідач мав можливість звернутись до суду із заявою про звільнення його або відстрочення йому сплати судового збору.

Посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що він не мав можливості раніше звернутись до суду з апеляційною скаргою, оскільки перебував у Київському слідчому ізоляторі, колегія суддів відхиляє, так як, залишаючи апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року без руху, суд апеляційної інстанції зазначав, що до апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_1 було надано лише довідку про звільнення серія КИВ № 23329, видану начальником Київського СІЗО, відповідно до якої ОСОБА_1 відбував покарання в Київському слідчому ізоляторі з 19 липня 2022 року по 04 серпня 2022 року, тобто відповідачем не було надано доказів того, що у нього існували обставини непереборної сили у зв`язку з існуванням яких він не мав можливості звернутись до суду з апеляційною скаргою протягом одного року і п`яти місяці.

Аналізуючи зазначені обставини справи та процесуальні дії відповідача ОСОБА_1 у даній справі, колегія суддів приходить до висновку про те, що зазначені ним причини пропуску річного строку на апеляційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року не є поважними, а тому відсутні підстави для його поновлення.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або оспорюються, створено перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Проте, право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року.

Частиною 1 ст.44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі Преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Можливість продовження строків передбачена, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Поновлення строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata. При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Згідно з ч.4 ст.357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч.1 ст.358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року подана з пропуском встановленого законом строку на апеляційне оскарження та апелянтом не зазначено поважнихпричин пропуску вказаного строку, а тому пропущений строк не підлягає поновленню.

За таких обставин, суд вважає, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст.44, 354, 357, 358 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року, постановлену під головуванням судді Савлук Т.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Житлово-експлуатаційна організація №411, Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: