Справа № 442/1891/22 Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л.О.
Провадження № 22-ц/811/1324/22 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в складі судді Медведика Л.О. від 12 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за несплату аліментів, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 111649,64 (сто одинадцять тисяч шістсот сорок дев`ять) гривень 64 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп. судового збору на користь держави.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що розрахунок заборгованості по сплаті аліментів на суму 111649,64 грн, проведено невірно, так як станом на його складання, тобто на 06.04.2022 заборгованість по аліментах була частково погашена. А станом на 06.05.2022 заборгованість по аліментах повністю погашена, та мається переплата в розмірі 1359,36 грн, що вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах від 06.05.2022. Зазначені обставини спростовують вказаний позов про стягнення пені за несплату аліментів та свідчать про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. ст. 195, 196 СК України, 49 ЦК України , 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України та задовольняючи частково позов, виходив з того, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.12.2014 року ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 02.12.2014 року і до досягнення дітьми повноліття. Виконавче провадження за вказаним виконавчим листом відкрито 09.02.2015 року ВП №46413718. Станом на дату звернення з даним позовом до суду заборгованість боржника ОСОБА_1 по виконавчому листу № 442/9648/14-ц із сплати аліментів становила 111649,64 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості ВП №46413718, здійсненого старшим державним виконавцем Дрогобицького відділу ДВС у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 06.04.2022 року. Даний розрахунок був використаний за основу при визначенні суми неустойки (пені). Суд прийшов до висновку, що позивачка звернулася до суду із позовом 18.04.2022 року, розрахунок ДВС на цей час був актуальним. Заборгованість відповідач почав погашати уже після отримання копії позовної заяви. Розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, за період з січня 2015 року по березень 2022 року складає 135327,42 грн. Такий розмір перевищує саму суму заборгованості, а тому до стягнення підлягає тільки - 111649,64 грн.

Колегія суддів вважає, що такі висновки відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

18.04.2022 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 у якому просила:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за несплачені аліменти по виконавчому листу № 442/9648/14-ц, виданому 13.01.2015 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, в сумі 135327,42 гривень за період з січня 2015 року по березень 2022 року.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який згодом було розірвано за рішенням суду. Від даного шлюбу в подружжя ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 син ОСОБА_5 . Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.12.2014 року вирішено: стягувати з відповідача в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 02.12.2014 року і до досягнення дітьми повноліття. На виконання вказаного рішення Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області видано виконавчий лист, який був пред`явлений до примусового виконання. Внаслідок того, що відповідач не в повному обсязі сплачував аліменти за період з грудня 2014 року по 06 квітня 2022 року утворилась заборгованість в розмірі 111649,64 грн. Згідно здійсненого розрахунку, пеня за несплату аліментів з січня 2015 року по березень 2022 року складає 135327,42 грн.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України).

Згідно ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але неї більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. У разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку після спливу семи днів після пред`явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано, рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.12.2014 року ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 02.12.2014 року і до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 02 грудня 2014 року.

Виконавче провадження за вказаним виконавчим листом відкрито 09.02.2015 року ВП №46413718.

Згідно розрахунку заборгованості старшого державного виконавця Дрогобицького ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 06.04.2022 року, заборгованість боржника ОСОБА_1 по виконавчому листу № 442/9648/14-ц із сплати аліментів станом на 06.04.2022 року становила 111649,64 грн. та розрахована за період з грудня 2014 року.

Із цього розрахунку заборгованості і була розрахована пеня позивачем за цей же період та врахована судом. Розрахунок заборгованості додано до позовної заяви (а.с. 17-18)

Відповідач проти даного розрахунку заборгованості заперечив, вказує на те, що при здійсненні даного розрахунку державним виконавцем не враховано переплату по сплаті аліментів за певні місяці, шляхом зменшення оплати аліментів у попередніх або наступних місяцях.

Згідно розрахунку заборгованості старшого державного виконавця Дрогобицького ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 06.05.2022 року заборгованість боржника ОСОБА_1 по виконавчому листу № 442/9648/14-ц із сплати аліментів станом на 06.05.2022 року відсутня.

Однак, з вказаного розрахунку, також, вбачається, що відповідачем, після пред`явлення позивачкою до суду позову, було сплачено в квітні 2022 року 14600 грн. та в травні 2022 року 101400 грн., чим було погашено усю суму заборгованості. Решта періоду розрахунку є аналогічними до поданого позивачем та підтверджують ті ж суми заборгованості за аліментами, про які вказувала позивачка.

Колегія суддів вважає, що сума заборгованості зі сплати аліментів у ОСОБА_1 утворилась з його вини, який своєчасно належним чином не виконував свої обов`язки, що тягне відповідно відповідальність у вигляді неустойки. Доказів того, що заборгованість за аліментами виникла внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками, тощо матеріали справи не містять, а тому, звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_2 набула право на стягнення з відповідача неустойки, виходячи із розміру заборгованості за аліментами, яка існувала на час звернення до суду з цим позовом.

Щодо доводів відповідача ОСОБА_1 стосовно того, що розрахунок заборгованості по сплаті аліментів на суму 111649,64 грн, проведено невірно, так як станом на його складання, тобто на 06.04.2022 заборгованість по аліментах була частково погашена, а станом на 06.05.2022 заборгованість по аліментах повністю погашена, та мається переплата в розмірі 1359,36 грн, що вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах від 06.05.2022р., то такі доводи судом першої інстанції, правильно не взято до уваги, оскільки доказів оскарження в установленому законодавством порядку визначеної державним виконавцем заборгованості від 06.04.2022 року по аліментам відповідач суду не надав, а навпаки із двох розрахунків заборгованості вбачається, що такі за спірний період є аналогічними за виключенням останнього місяця коли відповідач погасив заборгованість, про що йшлося.

Також, суд правильно вважав, що позивачка звернулася до суду із позовом 18.04.2022 року, розрахунок ДВС на цей час був актуальним, а заборгованість відповідач почав погашати уже після отримання копії позовної заяви.

Отже, з відповідача ОСОБА_1 підлягала стягненню неустойка, нарахована за період з січня 2015 року по березень 2022 року у розмірі не більше 111649,64 грн., що становить 100 відсотків заборгованості за аліментами за спірний період та така сума і була правильно стягнута судом першої інстанції.

Окрім цього, розрахунку пені за несплату аліментів, наданого позивачкою, відповідачем не спростовано, свого розрахунку таким не подано та будь-яких клопотань про перевірку у певний спосіб такого розрахунку не заявлено у судах обох інстанцій.

Доводи відповідача про те, що заборгованість зі сплати аліментів утворилася внаслідок відсутності достатньої його матеріальної можливості своєчасно сплачувати встановлений розмір аліментів, спростовуються розрахунком заборгованості від 6.05.2022 року, з якого вбачається, що відповідач в квітні 2022 року сплатив 24600 грн., в травні 2022 року сплатив 101400 грн., чим підтверджується його фінансову спроможність сплачувати аліменти.

За таких обставин, колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують , а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01 грудня 2022 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра