Номер провадження: 22-ц/813/6134/22
Справа № 522/7789/19
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа ОСОБА_3 ,

третя особа Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради,

третя особа Приморська районна адміністрація Одеської міської ради,

третя особа Одеська міська рада,

третя особа ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2021 року у складі судді Свяченої Ю.Б.,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, та з урахуванням уточнених позовних вимог до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, Одеська міська рада, ОСОБА_4 , просив зобов`язати знести самочинну забудову на місці демонтованого металевого гаража інвентарний номер: № НОМЕР_1 , яка розташована на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 поряд з металевим гаражем інвентарний номер: № НОМЕР_2 , який розташований на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 , за власний рахунок відповідача.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач є власником металевого гаражу № НОМЕР_2 , який придбав у ОСОБА_5 , який був нею встановлений за рішенням №225 міжвідомчої комісії Приморської райради народних депутатів від 19.09.1991. Протягом травня - червня 2018 року ОСОБА_2 здійснила самовільне капітальне будівництво шляхом несанкціонованого демонтажу металевого гаражу № НОМЕР_1 , який розташований поруч з металевим гаражем позивача № НОМЕР_2 , побудувала на його місці кам`яний гараж, що потребує отримання необхідних дозвільних документів на проведення будівельних. Крім того, самовільно побудований об`єкт розташований на земельній ділянці, яка не відводилась відповідачу для здійснення капітального будівництва і належить територіальній громаді міста Одеси.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2021 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погодившись з рішення суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу та просить його скасувати, винести нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що відмовляючи в задоволенні позову суд послався на те, що з даним позовом звернувся позивач, який не є власником чи користувачем земельної ділянки, при цьому суд першої інстанції одночасно встановив, що позивач є лише користувачем тимчасового гаражу, суміжне будівництво з яким, як зазначає позивач, порушує його права. Вищезазначеним незаконним будівництвом позивачу та іншим володільцям поряд розташованих металевих гаражів, де зберігаються транспортні засоби, створено небезпечні умови користування майном. Порушенням будівельних, санітарних, протипожежних норм при самовільному будівництві вказаного об`єкту створюється загроза в разі виникнення ситуацій можливого руйнування та пожежної небезпеки. В результаті самовільного будівництва без проекту та дозвільних документів на початок будівництва та без введення об`єкту в експлуатацію існує постійна загроза володільцям гаражів та безпечному проживанню мешканцям розташованого поряд багатоквартирного будинку. При цьому Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до теперішнього часу зайнято пасивну позицію у справі, третя особа не з`являлася у судове засідання та не вживала відповідних заходів стосовно здійснення відповідачем самочинного будівництва. З боку позивача було заявлено клопотання про оголошення перерви у судовому засіданні 10 грудня 2021 року та призначення наступної дати з урахуванням часу на отримання відповіді від третьої особи, а також про визнання обов`язковою явку третьої особи Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеській міської ради у наступне судове засідання. Проте судом першої інстанції було відмовлено в його задоволенні і попри вищезазначені обставини судовий розгляд закінчено та ухвалено судове рішення у справі.

Відповідач та треті особи в судове засідання 15.11.2022 року не з`явилися, про дату. Час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ухвалене судом рішення відповідає цим вимогам закону з огляду на наступне.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що позивач звернувся з позовом про захист порушення своїх прав відповідачем, який здійснив самочинне капітальне будівництво гаражу, який розташований суміжно з його металевим гаражем, проте позивач не є власником чи користувачем земельної ділянки, на якій збудовано гараж, є лише користувачем тимчасового гаражу, будь- яких доказів, які б доводили факт порушення самочинною забудовою, позивач не надав.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням міжвідомчої комісії Приморської районної ради народних депутатів №225 від 19.09.1991 року ОСОБА_5 дозволено встановлення збірного металевого гаражу, тимчасово, до реконструкції району.

Заявою від 28.10.2014 року ОСОБА_5 передала в користування ОСОБА_1 гараж № НОМЕР_2 , розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

За договором №4/265 про надання послуг з прибирання прилеглої до тимчасової конструкції (гаражу) території від 01.12.2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та КП ЖКС «Фонтанський», останній прийняв на себе зобов`язання з прибирання прилеглої території металевого гаражу, тимчасово встановленого на території будинку АДРЕСА_3 , інвентарний номер 4/265, замовником яких є ОСОБА_1 .

Як зазначає позивач для зручності здійснення сплати 01.09.2017 року між ОСОБА_3 (тестем позивача) та КП ЖКС «Фонтанський» укладено договір №4/265 про надання послуг з прибирання прилеглої до тимчасової конструкції (гаражу) території за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору №4/264 укладеного 27.03.2013 між КП ЖКС «Фонтанський» та ОСОБА_4 , останній є користувачем гаражу. Загальною площею 15 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_3 на підставі рішення Виконкому Приморської райради народних депутатів №364 від 06.07.1978.

На підставі заяви ОСОБА_4 від 26.06.2017 року останній просив переоформити особовий рахунок на гараж за договором №4/264 від 27.03.2013 року на ОСОБА_2 .

За договором №4/264 про надання послуг з прибирання прилеглої до тимчасової конструкції (гаражу) території від 26.06.2017, укладеного між ОСОБА_2 та КП ЖКС «Фонтанський», останній прийняв на себе зобов`язання з прибирання прилеглої території тимчасової конструкції (гаражу), тимчасово встановленого на території будинку АДРЕСА_3 , інвентарний номер 4/264, замовником яких є ОСОБА_2 .

Вважаючи, що ОСОБА_2 здійснила самовільне капітальне будівництво шляхом несанкціонованого демонтажу металевого гаражу № НОМЕР_1 , який розташований поруч з металевим гаражем позивача № НОМЕР_2 , побудувала на місці демонтованого гаражу кам`яний гараж, без дозвільних документів на проведення будівельних, позивач звернувся до суду з позовом про зобов`язання знести самочинне будівництво.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих приписах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 4 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі N 6-180цс14, а також неодноразово була підтримана Верховним Судом, зокрема у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі N 127/27333/16-ц (провадження N 61-663св18), від 24 липня 2019 року у справі N 369/8107/15-ц (провадження N 61-30914св18), від 20 листопада 2019 року у справі N 685/1537/17-ц (провадження N 61-13076св19), від 10 червня 2020 року у справі N127/11492/16-ц (провадження N 61-40353св18).

Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України, а саме: якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; якщо така забудова порушує права інших осіб; якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

Розглядаючи позови про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості відповідно до вимог статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкта та чи відмовляється ця особа від такої перебудови.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі N 638/2304/17 (провадження N 61-2417сво19).

Водночас встановлено, що позивач не є власником чи користувачем земельної ділянки, яка межує з ділянкою забудови та останнім не доведено, що спірне на його думку, будівництво порушує права позивача, як користувача сусіднього гаражу, не наведено обґрунтованості захисту своїх прав у такий спосіб як знесення, будь-які приписи щодо усунення порушень, як і відмова відповідача від перебудови об`єкта, в матеріалах справи відсутні.

Отже, позивачем не було доведено порушення його прав самочинною забудовою, а захисту в судовому порядку з підстав, передбачених статтею 376 ЦК України, підлягає лише дійсне порушене право.

Посилання заявника у апеляційній скарзі на те, що відповідачем проведено будівництво з порушенням будівельних норм і правил, а суд не відновив його порушеного права, є необґрунтованими, оскільки, останнім не доведено, в чому полягає порушення його права.

Матеріали справи містять письмові пояснення Управління державного архітектурно-будівельного контролю щодо спірних правовідносин, крім того, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, лише у тому випадку якщо визнає їх явку обов`язковою, отже доводи апеляційної скарги щодо порушення норм ЦПК України шляхом розгляду справи без участі третьої особи є неспроможними.

Крім того, станом на час перегляду в апеляційному суді оскаржуваного рішення позивачем не надано відповіді на звернення до Управління державного архітектурно-будівельного контролю.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 30.11.2022

Головуючий:

Судді: