Дата документу 19.12.2022
Справа № 501/3498/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Пушкарського Д.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Тимко М.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про визнання незаконним наказу про оголошення простою та його скасування, стягнення недоотриманої заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства морський торговельний порт «Чорноморськ» в якому, з урахуванням уточнень (а.с.1-13, 179-184) просить:

- наказ в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» №244 від 25.06.2021 в частині оголошення простою і встановлення ОСОБА_1 оплати праці з 01.07.2021 по 31.08.2021 з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки, визнати незаконним та скасувати;

- стягнути з державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (, місцезнаходження: м. Чорноморськ, вул. Праці,6) на користь ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) середній заробіток за час простою не з вини працівника починаючи з 01.07.2021 по 31.08.2021 у розмірі 26084,99 грн. (двадцять шість тисяч вісімдесят чотири грн. 99 копійок);

- стягнути з відповідача судові витрати, які пов`язані із розглядом справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він працює в ДП «МТП «Чорноморськ» з липня 1994 року. 31 жовтня 2019 року, керівництвом ДП «МТП «Чорноморськ» видано наказ №568/О-2 «Про припинення трудового договору з начальником терміналу ОСОБА_1 за пунктом 6 статті 36 КЗпП України».

18.02.2021 року, рішенням Іллічівського міського суду Одеської області у справі №501/4356/19 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» наказ виконуючого обов`язки директора порту ОСОБА_2 від 07.08.2019 №344 про зміну істотних умов праці в частині п.1 та п.2.3, - визнано незаконним та скасовано; наказ першого заступника директора порту ОСОБА_2 від 31.10.2019 №568/О-2 про припинення трудового договору, - визнано незаконним та скасовано; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника 2 терміналу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»; стягнуто з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.11.2019 по 18.02.2021 в розмірі 216588,24 гривень; стягнуто з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 768,40 гривень; стягнуто з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь держави судовий збір в розмірі 2165,88 гривень, відповідно до ст.430 ЦПК України допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць.

15.03.2021 у відділі кадрів порту позивача ознайомлено з наказом №78 від 02.03.2021 «Про поновлення на посаді начальника 2 терміналу ДП «МТП «Чорноморськ» ОСОБА_1 » за підписом в.о. директора Михайлова В.А.

17 березня 2021 року, у відділі кадрів порту позивача ознайомлено з наказом №93 від 15 березня 2021 року «Про внесення змін до наказу №78 від 02.03.2021 «Про поновлення на посаді начальника 2 терміналу ДП «МТП «Чорноморськ» ОСОБА_1 ».

29.03.2021 ДП «МТП «Чорноморськ» видало наказ №112 «Про заходи поширенню коронавірусу COVID-19», яким працівникам підприємства зазначеним у додатку до даного наказу, у тому числі і позивачу було оголошено простій з перебуванням вдома з 01.04.2021 по 30.04.2021 з оплатою праці із розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки відповідно до вимог ст.113 КЗпП України. Із зазначеним наказом Позивач ознайомлений 31.03.2021 та на копії наказу зазначив свої заперечення.

28.04.2021 ДП «МТП «Чорноморськ» видало наказ №160 «Про заходи поширенню коронавірусу COVID-19», яким працівникам підприємства зазначеним у додатку до даного наказу, у тому числі і позивачу оголошено простій з перебуванням вдома з 01.05.2021 по 30.06.2021 з оплатою праці із розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки відповідно до вимог ст.113 КЗпП України. Із зазначеним наказом позивач ознайомлений під розпис 05.05.2021 та на копії наказу зазначив свої заперечення.

Не погоджуючись з вище вказаними наказами керівництва ДП «МТП «Чорноморськ», позивач 01.07.2021 подав до Іллічівського міського суду Одеської області позовну заяву про визнання незаконними накази №112 від 29.03.2021 та №160 від 28.04.2021 про оголошення простою та їх скасування, стягнення недоотриманої заробітної плати.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області вказані накази порту визнано незаконними та скасовано, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час простою не з вини працівника починаючи з 01.04.2021 по 30.06.2021 у розмірі 26940,39 грн. (двадцять шість тисяч дев`ятсот сорок грн. 39 копійок).

25.06.2021 року ДП «МТП «Чорноморськ» видало наказ №244 «Про заходи запобігання поширенню коронавірусу COVID-19», яким оголошено простій з перебуванням вдома з 01.07.2021 по 31.08.2021 працівникам підприємства зазначеним у додатку до даного наказу, у тому числі і позивачу, з оплатою праці із розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки відповідно до вимог ст.113 КЗпП України. Із зазначеним наказом позивач ознайомлений 01.07.2021 та на копії наказу зазначив свої заперечення.

Позивач вважає наказ №244 від 25.06.2021р. «Про заходи запобігання поширенню коронавірусу COVID-19» незаконним та необґрунтованим, що порушує його права, тому позивач змушений звернутись до суду.

Посилаючись на наведені обставини, позивач просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач надав відзив на позовну заяву (а.с.90-94) в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити мотивуючи тим, що оскаржуваний наказ «Про заходи запобігання поширенню коронавірусу COVID-19» було видано на підставі оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою зниження ризику захворювання працівників підприємства коронавірусом COVID-19, вжиття з цією метою профілактичних заходів, шляхом зобов`язання працівників підприємства знаходитись вдома, керуючись ст.34 КЗпП України, з урахуванням протоколу засідання комісії з питань надзвичайних ситуацій ДП «МТП «Чорноморськ» від 19.05.2021 №5.

В ДП МТП «Чорноморськ» діє Колективний договір ДП «МТП «Чорноморськ» 2001 року зі змінами та доповненнями, укладений між уповноваженим власника та виборним органом профспілок порту. Який укладений згідно діючого законодавства України. таким чином, власником разом виборним органом профспілки вирішені питання оплати праці працівників, форм і систем оплати праці, розцінок, тарифних ставок, схем посадових окладів, та інші питання, які складають зміст колективного договору у відповідності до ст.247 КЗпП України.

Відповідно до п.3.3.27. Колективного договору ДП «МТП «Чорноморськ»» за час простою не з вини працівника, працівникам структурних підрозділів (окрім докерів-механізаторів), яких відпустили додому з їхньої письмової згоди, зберігається оплата у розмірі 2/3 часової ставки без доплати за роботу у нічний час.

Згідно п.21 Додатку 2 «Перелік доплат та надбавок до тарифних ставок і посадових окладів працівникам порту» до Колективного договору простій не з вини працівника оплачується: якщо під час простою працівник находиться на робочому місці в очікуванні роботи, оплата праці відбувається 100% часової тарифної ставки з доплатою за роботу у нічний та вечірній час; якщо працівник структурного підрозділу, якого відпустили додому - 2/3 годинної тарифної ставки без доплати за роботу у нічній та вечірній час.

Відповідач зауважує, що здійснення оплати з 01.07.2021 по 31.08.2021 позивачу встановлено оскаржуваними наказами з розрахунку середньорічної годинної ставки відповідно до вимог статті 113 КЗпП України. Тому в даному випадку, на період дії карантину, для встановлення оплати праці працівникам підприємства, з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки не є обов`язковою умовою перебування таких працівників вдома, за їх письмовою заявою, так як встановлення зазначеного розміру оплати прямо передбачається приписами статті 113 КЗпП України, положення якої не погіршують умови праці позивача, що передбачені Колдоговором ДП «МТП «Чорноморськ».

Відповідач на підставі вищевикладеного вважає, що наказом «Про заходи запобігання поширенню коронавірусу COVID-19» №244 від 25.06.2021 позивачу було законно встановлено та обґрунтовано оголошено простій з 01.07.2021 по 31.08.2021 працівникам підприємства зазначеним у додатку до даного наказу, у тому числі і позивачу з оплатою праці із розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки відповідно до вимог ст.113 КЗпП України.

Суд, вивчивши доводи позивача, відповідача, дослідивши та перевіривши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює в ДП «МТП «Чорноморськ» з липня 1994 року, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці (а.с.22-27).

Позивач 15.03.2021 був поновлений на посаді начальника 2 терміналу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», що підтверджується копією трудової книжки та копією наказу №78 від 02.03.2021р. (а.с.27, 56).

29.03.2021 в.о. директора Порту видав наказ №112 про заходи запобігання поширенню коронавірусу COVID-19, яким оголошено простій з 01.04.2021 по 30.04.2021 працівникам підприємства, зазначеним у додатку, в тому числі позивачу, оскаржуваним наказом прийнято рішення здійснювати оплату працівникам, зазначеним в додатку, зокрема і позивачу, в зазначений період з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки відповідно до вимог ст.113 КЗпП України (а.с.59-60).

28.04.2021 в.о. директора Порту видав наказ №160 про заходи запобігання поширенню коронавірусу COVID-19, яким оголошено простій з 01.05.2021 по 30.06.2021 працівникам підприємства, зазначеним у додатку, в тому числі позивачу, оскаржуваним наказом прийнято рішення здійснювати оплату працівникам, зазначеним в додатку, зокрема і позивачу, в зазначений період з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки відповідно до вимог ст.113 КЗпП України (а.с.61).

Відповідно до листа №37/11.1-02 0868 від 06.04.2021 року ДП «МТП Чорноморськ» позивачу надано письмову відповідь щодо його вимоги про скасування наказу №112 від 29.03.2021 року (а.с.73-74).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області вказані накази порту визнано незаконними та скасовані, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час простою не з вини працівника починаючи з 01.04.2021 по 30.06.2021 у розмірі 26940,39 грн. (а.с.171-174).

25.06.2021 в.о. директора Порту видав наказ №244 про заходи запобігання поширенню коронавірусу COVID-19, яким оголошено простій з 01.07.2021 по 31.08.2021 працівникам підприємства, зазначеним у додатку, в тому числі позивачу, оскаржуваним наказом прийнято рішення здійснювати оплату працівникам, зазначеним в додатку, зокрема і позивачу, в зазначений період з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки відповідно до вимог ст.113 КЗпП України (а.с.62).

Відповідно до листа №179/11.2-09 №1850 ДП «МТП Чорноморськ» позивачу надано письмову відповідь щодо його вимоги про скасування наказу №244 від 25.06.2021 року (а.с.75-76).

В ДП «МТП Чорноморськ» діє з 2001 року Колективний договір Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ».

Додаток 2 до Колективного договору в п.21 містить положення про простій, відповідно до якого, якщо працівник знаходиться на робочому місці в очікуванні роботи, оплата праці відбувається 100% годинної тарифної ставки з доплатою за роботу у нічний та вечірній час (а.с.63-64).

Статтею 5-1 КЗпП України забезпечено правовий захист громадян від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ч.4 ст.97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Згідно ч.1 ст.113 КЗпП України, час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Відповідно до п.3.3.27. Колективного договору ДП МТП «Чорноморськ» (а.с.66) за час простою не з вини працівника, працівникам структурним підрозділам (окрім докерів-механізаторів), яких відпустили додому з їхньої письмової згоди, зберігається оплата у розмірі 2/3 часової ставки без доплати за роботу у нічний час.

Згідно з Додатком 2 Колективного договору ДП МТП «Чорноморськ» (а.с.69), простій, якщо працівник находиться на робочому місці в очікуванні роботи, оплата праці відбувається 100% часової тарифної ставки з доплатою за роботу у нічний та вечірній час.

Так, відповідно до п.2 наказу в.о. директора порту за №244 від 25.06.2021, працівникам підприємства, зазначеним у додатку, в тому числі позивачу, встановлено з 01.07.2021 по 31.08.2021 оплату праці з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки.

Враховуючи ту обставину, що позивач не писав відповідної заяви, як передбачено п.3.3.27 діючого Колективного договору ДП МТП «Чорноморськ», то відповідач не мав правових підстав відправляти його додому та встановлювати заробітну плату з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки.

Окрім того, вищезазначеними положеннями Колективного договору ДП «МТП «Чорноморськ»» в разі оголошення простою працівникам, не передбачено встановлення заробітної плати з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки а передбачено оплату з розрахунку 2/3 годинної ставки без доплати за роботу у нічний і вечірній час, а працівникам, які находяться на робочому місці в очікуванні роботи, оплата праці відбувається з розрахунку 100% часової тарифної ставки з доплатою за роботою у нічний та вечірній час.

Згідно з позицією Конституційного Суду України, яка викладена у рішенні великої палати КС України від 28.08.2020 по справі №1-14/2020(230/20), за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень постанови КМ України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, Спричиненої коронaвірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», положень частини першої, третьої ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», абзацу дев`ятого п.2 розділ II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» зазначається, що згідно зі ст.64 Конституції України, права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України; в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень; не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України.

Конституційний Суд України наголосив, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить ст.ст.1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України.

Як вбачається з мотивувальної частини наказу №244 від 25.06.2021 «Про заходи запобігання поширенню коронавірусу СОVID-19», керуючись ст.34 КЗпП України, встановлення в примусовому порядку простою та оплати праці з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки, відповідно до вимог ст.113 КЗпП України, викликано заходами зниження ризику захворювання працівників підприємства коронавірусом та вжиттям з цією метою профілактичних заходів.

Тобто, обмеження трудових прав позивача та гарантій передбачених ст.43 Конституції України, ст.ст.2,2-1, 21 КЗпП України та встановлення простою з оплатою праці з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки, керівництвом підприємства запроваджується локальним нормативним актом, що є протизаконним та суперечить ст.ст.1, 3, 6, 8,19, 64 Конституції України.

Відповідно до ч.1 ст.34 КЗпП України простій це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Суд дає оцінку обґрунтованості та законності прийнятого рішення відповідно до його змісту. В оскаржуваному наказі не зазначено про те, що зупинення роботи переліку працівників, зокрема позивача, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи.

Зі змісту ч.1 ст.34 КЗпП України зупинення роботи (простій) може бути викликане невідворотною силою або іншими обставинами.

За твердженням відповідача, простій, оголошений оскаржуваним наказом для відповідача, був викликаний продовженням на території України карантину до 31.08.2021 року, простій необхідний з метою запобігання поширенню коронавірусної інфекції.

Однак, задекларована відповідачем мета запобігання поширенню коронавірусної інфекції не відповідає суті прийнятого оскаржуваним наказом рішення.

Так, реалізація положень оскаржуваного наказу відповідно до сформульованого в ньому рішення не має наслідком зменшення контактування працівників між собою, або ж будь-які інші заходи, що знижують ризик поширення захворювання.

Єдиний наслідок, який прямо витікає з оскаржуваного наказу, це зупинення роботи працівниками відповідно до переліку, втому числі позивачем, та здійснення оплати таким працівникам з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки, відповідно до вимог ст.113 КЗпП України.

Висновки суду про те, що простій не може бути використаний як інструмент запобігання поширенню коронавірусної інфекції підтверджуються також і положеннями ч.2 ст.34 КЗпП України, які встановлюють, що у разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Як можливість для працівників бути присутніми на робочому місці, так і можливість переведення їх на іншу роботу на тому ж підприємстві свідчить про невідповідність оголошення простою зазначеній в наказі меті прийняття такого рішення.

Тому, суд дійшов висновку, що положення частини 1 статті 113 КЗпП України, які регулюють оплату за час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, не можуть бути витлумачені як такі, що оголошення Кабінетом Міністрів України карантину є самодостатньою підставою для оголошення простою на цей період.

Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Однак, право позивача на працю виконання його посадових обов`язків з оплатою відповідно до умов трудового договору, було безпідставно порушене відповідачем оголошенням простою під приводом запобігання поширенню коронавірусної інфекції.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Згідно ст.21 вищезазначеного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника.

Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.

Таким чином, відповідач не мав законного права в односторонньому порядку змінювати положення колективного договору ДП МТП «Чорноморськ», яким передбачено письмову згоду працівника на встановлення йому оплати праці з розрахунку 2/3 часової ставки без доплати за роботу в нічний та вечірній час.

Окрім того, у відповідності до ч.3 ст.113 КЗпП України, за час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

Як вбачається з мотивувальної частини спірного наказу, оголошення простою застосовується у зв`язку з ризиком захворювання в тому числі і позивача коронавірусом СОVID-19.

Тобто не з вини позивача, для нього і оточуючих його працівників, на підприємстві склалася небезпечна виробнича ситуація в результаті якої є ризик захворювання коронавірусом СОVID-19.

Таким чином, дії відповідача про встановлення простою з оплатою праці з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки є неправомірними і такими, що суперечать ст.ст.1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України, ст.ст.2 , 2-1, 21, 213 КЗпП України, ст.ст.15, 21 Закону України «Про оплату праці», положенням п.3.3.27 та п.21 Додатку діючого колективного договору ДП «МТП «Чорноморськ» та порушують право позивача на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирав і вільно погодився, тому вимоги в частині скасування спірного наказу підлягають задоволенню.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок) і обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці, що передують події, з якою пов`язана виплата.

Пунктом 5 розділу ІV Порядку передбачено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Так, відповідно до штатного розпису другого терміналу затвердженого наказом №167 від 30.03.2018 часова тарифна ставка начальника 2 терміналу складає: 70,32 грн. (посадовий оклад складає: 11673 грн.), з урахуванням 15% надбавки за вислугу років та 25% за особливий характер роботи, а також з урахуванням листа ДП «МТП «Чорноморськ» від 13.01.2021 №32/06-23-С-93 за підписом директора порту Волошина В.Е., та додатку до нього (таблиці щомісячного донарахування заробітної плати у період з 01.07.2018 по листопад 2019 р.), а також згідно наказу №316-К від 25 листопада 2021 року, змісту Колдоговору порту, та змісту розрахункових відомостей про заробітну плату позивача за липень 2021р., серпень 2021р., середній заробіток позивача за час простою складає: за липень 2021р.: 70,32 грн. х 179,4 норм. час = 13561,93 грн. 11673,00 грн. х 0,15 = 1750,95 грн. - надбавка за вислугу років; 11673,00 грн. х 0,25 = 2918,25 грн. - надбавка за особливий характер роботи; індексація зарплати - 359,70 грн.

Таким чином, сума заробітної плати за липень 2021р. має складати: 13561,93 грн. + 1750,95 грн. + 2918,25 грн. + 359,70 грн. = 18590,83 грн.

За серпень 2021р. заробітна плата позивача має складати: 70,32 грн. х 167,2 норм. час = 12927,90 грн. 11673,00грн. х 0,15 = 1750,95 грн. - надбавка за вислугу років; 11673,00 грн. х 0,25 = 2918,25 грн. - надбавка за особливий характер роботи; 374,56 грн. - індексація зарплати.

Сума заробітної плати за серпень 2021р. має складати: 12927,90 грн. + 1750,95 грн. + 2918,25 грн. + 374,56 грн. = 17971,66 грн. За серпень 2021р. з/п позивача складає: 17971,66 грн.

Середньомісячна заробітна плата позивача за два місяці (липень та серпень) складає: (18590,83 грн. + 17971,66 грн.) = 18281,25 грн.

Оскільки в липні 2021р. фактично 22 робочих дня, а в серпні 2021р. 21 робочий день, загальна кількість фактично відпрацьованих робочих днів складає: 22 + 21 = 43 р/д.

Середня кількість робочих днів складає: 43 : 2 = 21,5 р/д.

Середньоденний заробіток позивача складає: 18281,25 : 21,5 = 850,29 грн.

Кількість часу вимушеного простою складає: 22 + 21 = 43 р/д.

Середній заробіток позивача за час простою за період з 01.07.2021р. по 31.08.2021р. складає: 850,79 х 43 = 36583,97 грн.

Саме така сума середнього заробітку підлягала виплаті позивачу за період з 01.07.2021р по 31.08.2021р.

Разом з цим, згідно розрахункових відомостей бухгалтерії ДП «МТП «Чорноморськ» за Формою 2 за липень та серпень 2021 року позивачу була нарахована та виплачена сума заробітної плати у зв`язку з оголошеним простою у розмірі: за липень 2021р. - 5259,75 грн., за серпень 2021р. - 5217,89 грн.

Сума виплати заробітної плати у зв`язку із оголошенням позивачу простою за липень та серпень 2021р. склала: 5259,59грн. + 5217,89 грн. = 10477,48 грн. Таким чином, недоотриманий середній заробіток позивача за час простою складає: 36562,47 грн. - 10477,48 грн. = 26084,99 грн. (двадцять шість тисяч вісімдесят чотири гривні 99 копійок).

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

Виходячи з викладеного, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

За змістом ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги повністю задоволені, то судовий збір має бути покладений на відповідача.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про визнання незаконним наказу про оголошення простою та його скасування, стягнення недоотриманої заробітної плати, - задовольнити.

Наказ в.о. директора Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» №244 від 25.06.2021 в частині оголошення простою і встановлення ОСОБА_1 оплати праці з 01.07.2021 по 31.08.2021 з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки, визнати незаконним та скасувати.

Стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час простою не з вини працівника починаючи з 01.07.2021 по 31.08.2021 у розмірі 26084,99 грн. (двадцять шість тисяч вісімдесят чотири гривні 99 копійок).

Стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь держави судовий збір в розмірі 1816,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя