Справа № 177/267/20
Провадження № 2/177/13/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 листопада 2022 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Березюк М. В.

за участі: секретаря Баля А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,-

В С Т А Н О В И В:

05.03.2020 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_2 244770,24 грн. в рахунок відшкодування шкоди завданої пошкодженням автомобіля, а також 3000 грн вартість послуг експерта.

В обґрунтування позову вказувала, що будучи власником автомобілю «Mersedes-Benz» днз НОМЕР_1 , передала вказаний автомобіль у користування ОСОБА_2

04.08.2019 о 07 год 40 хв на території Львівської області, ОСОБА_3 керуючи вказаним транспортним засобом, порушив вимоги ПДР України та не впоравшись з керуванням скоїв наїзд на електроопору та металеву огорожу, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль отримав механічні пошкодження. Вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного правопорушення встановлена постановою Городецького районного суду Львівської області.

Вказувала, що внаслідок пошкодження належного їй транспортного засобу, їй завдано матеріальні збитки в розмірі 244770,24 грн, які відповідачем не відшкодовані. Крім цього, нею здійснено витрати на послуги експерта в розмірі 3000 грн., які просила стягнути з відповідача.

Відповідач позов не визнав та надав суду відзив, в якому вказував про те, що не є належним відповідачем, оскільки з 08.04.2019 по 02.09.2019 працював водієм по цивільно-правовому договору у підприємця ОСОБА_4 , який здійснює пасажирські перевезення з України до республіки Польща. На його думку, саме роботодавець орендував автомобіль Mersedes-Benz» днз НОМЕР_1 . Також вказував, що з його заробітної плати утримувалися кошти в рахунок відшкодування шкоди працівником, всього на 13000 грн. Відповідно вважав, що саме роботодавець має нести цивільно-правову відповідальність перед ОСОБА_1 за наслідки ДТП за його участі, а вже роботодавець має право стягувати з нього завдану шкоду в регресному порядку в межах середнього заробітку. Крім цього вказував, що огляд автомобіля проведено без його участі, повідомлення експерта на його адресу не направлялися. Просив відмовити у задоволенні позову (а.с. 84-85 т.1). ОСОБА_5 вказував, про можливі судові витрати в розмірі 17000 грн, а саме витрати на правову допомогу та призначення експертизи.

Вказана цивільна справа перебувала в провадженні судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області Суботіної С.А., ухвалою суду від 04.05.2020 підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

У зв`язку з закінченням повноважень суддею Криворізького районного суду Дніпропетровської області Суботіної С.А., справа перерозподілена на суддю Березюк М.В.

Ухвалою суду від 06.08.2021 справа прийнята до провадження судді Березюк М.В. з призначенням справи до судового розгляду (а.с. 168 т.1).

Позивач у судові засідання не з`являлася, однак забезпечила участь у попередніх судових засіданнях представника адвоката Лисенко О.А., який пояснював, що позивач є власником автомобілю, який вона добровільно передала ОСОБА_2 та який допустив дорожньо-транспортну пригоду за участі вказаного автомобілю, внаслідок чого їй завдано матеріальні збитки пошкодженням автомобілю. Оскільки розмір збитків визначений експертом, відповідач не відшкодовує, представник просив суд стягнути з відповідача на користь позивача матеріальні збитки в 247770,24 грн та судові витрати, що складаються з судового збору, витрат на залучення експерта та витрати на правову допомогу. Крім цього, в ході судового засідання 13.10.2022, на питання суду представник повідомив, що на даний час автомобіль позивачем відремонтовано, змінено кузов, проведено капітальний ремонт автомобілю та він експлуатується позивачем.

В судове засідання 29.11.2022 позивач та його представник не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, хоча про дату, час місце розгляду справи представник був повідомлений належним чином (а.с. 231 т.1, 94 т.2), у зв`язку з чим, керуючись п. 1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, суд здійснює розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не з`являвся. Його інтереси в ході судового засідання представляв адвокат Вако М.Ю., який в судове засідання повторно не з`явився, доказів на підтвердження поважності причин неявки в минуле судове засідання не надав, звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку зайнятістю в іншому процесі по справі № 210/1554/14-ц в Дніпровському апеляційному суді о 15:00. Однак, як слідує з ухвали Дніпровського апеляційного суду від 02.11.2022 по справі № 210/1554/14-ц наявної в ЄРСР, представник ОСОБА_6 прийматиме участь у судовому засіданні о 15:00 29.11.2022 в режимі відеоконференцзв`язку з Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу, що не перешкоджало представнику ОСОБА_6 прийняти участь у судовому засіданні по даній справі, в тому числі в режимі відеоконференції, на що суд звертав увагу ще в листі від 18.05.2022 (а.с. 225 т.1).

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що повідомлені представником відповідача причини його неявки до суду не є поважними, а його поведінка свідчить про умисне та невиправдане затягування розгляду справи. Відповідно, керуючись положеннями ч.3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає неповажною причину неявки до суду представника відповідача ОСОБА_6 та вважає за можливе здійснити розгляд справи за його відсутності.

В попередніх судових засіданнях представник ОСОБА_6 заперечував проти позову, наполягав на неналежності відповідача по даній справі, вказуючи на перебування ОСОБА_2 в момент ДТП в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_7 . На питання суду, представник уточнив, що між ОСОБА_8 та ФОП ОСОБА_9 було укладено саме трудовий договір, а не цивільно-правовий, як вказаного у відзиві. Крім цього, вказував про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, адже позивачем заявлена до відшкодування шкода в розмірі повної вартості автомобілю до ДТП, в той час, як позивачем не визнано фізичне знищення автомобілю, він його відремонтував та продовжує експлуатувати. Крім цього, звертав увагу суду на виклад висновку експерта російською мовою.

Представник відповідача заявляв клопотання про витребування доказів, яке було задоволено. Витребувані докази суду не надано, однак ФОП ОСОБА_9 в ході судового засідання повідомив, що витребувані документи ним не надано суду, у зв`язку з їх відсутністю, оскільки трудовий договір з ОСОБА_8 ним не укладався, відповідно відрахування з його заробітної плати не здійснювалося, як і не укладався між ним та його дружиною ОСОБА_10 договір оренди вказаного автомобілю.

Представником відповідача подавалося клопотання про зупинення провадження по справі, в задоволенні якого ухвалою суду 29.11.2022 відмовлено.

Представником відповідача заявлялося клопотання про виклик свідка ОСОБА_11 , з метою підтвердження факту перебування ОСОБА_12 в трудових відносинах з ОСОБА_10 в момент ДТП, яке було задоволено. Судом неодноразово вживалися заходи для виклику свідка (а.с. 218 т.1, 77, 89 т.1), однак останній в судове засідання не з`явився, повідомив про проживання у Польщі (а.с. 51, 79 т.2). Будь-яких додаткових клопотань від представника відповідача не надходило.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам по справі, встановивши правовідносини, які існують між сторонами та яка правова норма підлягає застосуванню до них, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають виходячи з наступного.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «Mersedes-Benz» днз НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 8 т.1).

Позивач вказувала, що даний транспортний засіб вона добровільно передала ОСОБА_2

04.08.2019 в смт В. Любінь Городецького району Львівської області мала місце ДТП за участю автомобілю «Mersedes-Benz» днз НОМЕР_1 , в ході якої ОСОБА_2 порушивши правила дорожнього руху, не впорався з керуванням автомобілем та скоїв наїзд на електроопору та металеву огорожу, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Відповідно до постанови Городецького районного суду Львівської області від 12.08.2019 винуватцем вказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_2 (а.с. 9 т.1).

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № Д20/12/19 від 23.12.2019, предметом вказаного експертного дослідження було визначення суми матеріального збитку спричиненого дорожньо-транспортною пригодою автомобілю «Mersedes-Benz» днз НОМЕР_1 . Згідно отриманого висновку, сума матеріального збитку, спричиненого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобілю «Mersedes-Benz» днз НОМЕР_1 , в цінах на дату 04.08.2019 склала 244770,24 грн. Керуючись п. 8.2 Методики вартості матеріального збитку, враховуючи, що вартість відновлювального ремонту автомобілю складає 442629,96 грн, а ринкова вартість дослідженого КТС 244770,24 грн, експерт прийшов до висновку, що сумою матеріального збитку спричиненого власнику є сума 244770,24 грн. (а.с. 10-46 т.1).

Доводи представника відповідача щодо неналежності вказаного доказу, у зв`язку з тим, що експертом підготовлено автотоварознавче дослідження, а не висновок експерта, а також те, що він складений на російській мові та його проведено без безпосереднього дослідження пошкодженого транспортного засобу, суд розцінює критично, оскільки виклад експертного дослідження російською мовою не спростовує його змісту, а зміст висновку та додатки до нього вказують на те, що предметом дослідження був саме пошкоджений автомобіль. Доказів на спростування вказаного висновку експертного автотоварознавчого дослідження, представник відповідача в змагальному процесі не надав, клопотань про призначення експертиз не заявляв.

Доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_13 не надсилалося запрошення експертом для участі в експертизі, суд не приймає до уваги, оскільки матеріали справи містять повідомлення про направлення такого повідомлення ОСОБА_2 (а.с. 46-48 т.1).

Відповідно до квитанції від 06.12.2019 позивачем сплачено 3000 грн. в рахунок послуг експерта (а.с. 49 т.1).

Факт дорожньо-транспортної пригоди, його вину у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди та її наслідки відповідач не заперечував, при цьому згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно змісту відзиву, ОСОБА_14 не визнавав факт передання позивачем у йому користування автомобілю, обґрунтовуючи заперечення на позов тим, що він перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_10 , між яким та власником автомобілю ймовірно укладено договір оренди, він же здійснював керування вказаним автомобілем виконуючи перевезення за трудовим договором з ФОП ОСОБА_9 , в тому числі в момент ДТП, у зв`язку з чим роботодавцем з нього утримано 13000 грн в рахунок відшкодування завданої шкоди.

Судом сторонам роз`яснювалися принципи цивільного судочинства, в тому числі принципи змагальності та диспозитивному.

Відповідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, лише сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази з власної ініціативи.

Однак, відповідач належними та допустимими доказів не довів перед судом обставини, на які він посилався. Так, основним документом, що підтверджує факт трудових відносин є трудова книжка, копія якої суду не надана. За клопотанням відповідача судом витребувано інформацію щодо факту трудових відносин у ФОП ОСОБА_9 , однак ні копія трудового договору, ні дані щодо відрахувань з заробітної плати з ОСОБА_12 суду не надано. В ході судового засідання ОСОБА_10 , відмовився від дачі показань в якості свідка в силу ст. 63 Конституції України, однак як особа, якій адресовано запит про витребування інформації, суду вказав про відсутність витребуваних документів, у зв`язку з тим, що жодних трудових відносин між ним як ФОП та ОСОБА_8 , який є його колишнім товаришем, не укладалося, як і договору оренди транспортного засобу між ним - ФОП ОСОБА_9 та його дружиною ОСОБА_7 .

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_4 дійсно був зареєстрований як ФОП та здійснював діяльність за КВЕД «Діяльність туристичних агентів», «Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення» та іншою (а.с. 87-88 т.1), однак згідно податкової декларації платника єдиного податку - ФОП ОСОБА_4 в період ІІ, ІІІ кварталів 2019 (спірний період) останній не мав найманих працівників (а.с. 137-138 т.1, 83 т.2).

Наданий суду витяг з ЄРДР щодо внесення відомостей до вказаного реєстру за заявою ОСОБА_12 , з попередньою кваліфікацією за ст. 175 ч.1 КК України, не є належним доказом перебування сторін у трудових відносин (а.с. 240 т.1). Даних щодо результатів досудового розслідування вказаного кримінального провадження суду не надано. Надані суду копії скріншотів (а.с. 21-29 т.2), які заперечувалися представником позивача, не є належним та допустимим доказом, який би підтверджував факт трудових відносин між ФОП ОСОБА_9 , в тому числі виконання ним трудових обов`язків в момент ДТП. Копії вказаних документів, які як вказував адвокат ОСОБА_6 наявні в матеріалах кримінального провадження, завірені виключно адвокатом, а не слідчим в провадженні якого перебуває (чи перебувало) провадження. Крім цього, зі змісту вказаних документів не можливо однозначно встановити між ким велася переписка, а її зміст не містить даних щодо перебування сторін у трудових відносинах. Деякі з вказаних документів є нечитабельними (а.с. 27 т.2). Надані суду копія пояснень, як стверджував адвокат Вако М.Ю. наданих ФОП ОСОБА_10 , жодним чином не підтверджують факт перебування ОСОБА_12 в трудових відносинах з ОСОБА_10 , оскільки зі змісту пояснень слідує, що відповідач у нього ніколи не працював, але брав у нього в оренду автомобіль, коли вони товаришували (а.с. 30 т.2).

Представник відповідача подавав суду клопотання про виклик свідка ОСОБА_15 , та судом неодноразово вживалися заходи для виклику свідка до суду, однак як встановлено судом, останній проживає за межами України, у зв`язку з чим забезпечити його участь у судовому засіданні не вдалося. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, факт трудових відносин має бути підтверджено записами в трудовій книжці, наказами про призначення, даними про виплати заробітної плати тощо.

Будь-яких інших клопотань, на підтвердження позиції відповідача, стороною відповідача не заявлялося, в тому числі про витребування доказів, зокрема доказів на підтвердження факту виплати ФОП ОСОБА_9 відповідачу зарплати у межах спірного періоду, здійснення вирахувань з заробітної плати.

Оцінивши надані відповідачем докази на обґрунтування його заперечень проти позову, суд приходить до висновку, що перед судом належними та допустимими доказами не доведено факт перебування відповідача у трудових відносинах в ФОП ОСОБА_4 в момент ДТП, а відповідно суд критично оцінює доводи відповідача про те, що він є неналежним відповідачем.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

На підтвердження розміру матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, позивачем надано висновок експертного товарознавчого дослідження, відповідно до якого розмір матеріального збитку завданого позивачу пошкодженням транспортного засобу в результаті ДТП складає 244770,24 грн, що визначено на підставі п. 8.2 Методики вартості матеріального збитку, шляхом співставлення вартості відновлювального ремонту автомобілю - 442629,96 грн та його ринкової вартості на момент ДТП - 244770,24 грн. Оскільки вартість ремонту транспортного засобу суттєво перевищує його ринкову вартість до ДТП, відповідно експерт визначив розмір відшкодування на рівні ринкової вартості до ДТП, адже ремонт транспортного засобу є економічно необґрунтованим (а.с. 10-46 т.1).

У постанові Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 643/4161/15-ц, Верховний Суд дійшов висновку про те, що відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

Розмір страхового відшкодування залежить також від того, визнає власник транспортний засіб фізично знищеним чи ні.

Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик (моторне транспортне страхове бюро), або інша особа, яка відповідає за завдану шкоду.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу визначений в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Подібні висновки викладено у постанові ВС від 20 жовтня 2021 року у справі № 205/1314/16-ц та від 30 січня 2019 року у справа № 753/21303/16-ц.

В ході судового розгляду судом встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобілю «Mersedes-Benz» днз НОМЕР_1 після ДТП, визначена експертним шляхом, значно перевищувала його ринкову вартість до ДТП, відповідно вказаний автомобіль в розумінні вищевказаних норм законодавства вважається фізично знищеним, у зв`язку з чим експерт визначив суму збитків на рівні ринкової вартості до ДТП.

Однак, як слідує з встановлених судом обставин, позивач не визнав факт фізичного знищення автомобілю, провів його капітальний ремонт та продовжує експлуатувати, про що вказав представник позивача.

Відповідно, позивач, як власник транспортного засобу, що не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, мав право на відшкодування шкоди в розмірі різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрат з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Однак, на підтвердження розміру позовних вимог позивачем надано виключно висновок автотоварознавця, що містить лише дані щодо вартості автомобілю до ДТП, але не містить даних щодо вартості автомобілю після ДТП, що унеможливлює визначення судом розміру шкоди як різниці між вартістю пошкодженого автомобілю до та після ДТП. Вимоги про відшкодування реальної вартості проведеного ремонту перед судом не заявлялися, доказів на їх підтвердження не надавалося, будь-яких клопотань про проведення судових експертиз не заявлялося.

При цьому задоволення вимог про відшкодування майнової шкоди в повному обсязі, виходячи з вартості автомобіля до ДТП, не можна визнати обґрунтованим.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 збитків у розмірі 244770,24 грн., а тому позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення.

Позивачем здійснено витрати на оплату послуг експерта в розмірі 3000 грн. (а.с. 49 т.1), витрати на оплату судового збору (а.с. 3 т.1), заявлено про орієнтовні витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн. (а.с. 5 т.2), які відповідно до ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України є судовими витратати та які представник позивача просив суд стягнути з відповідача. Однак, враховуючи, що рішенням суду в задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Відповідачем у відзиві вказано про можливі витрати на правничу допомогу та проведення експертизи в розмірі 17000 грн, але конкретного розміру понесених витрат на правничу допомогу суду не вказано, доказів їх понесення суду не надано.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження витрат відповідача на професійну правничу допомогу, відсутність зазначення вартості послуг адвоката в договорі про надання правничої допомоги (а.с. 78-79 т.1), відсутності обґрунтування поважності причин неможливості подання доказів на підтвердження таких витрат до закінчення судових дебатів (справа в провадженні суду з березня 2020 року), неподання представником до закінчення судових дебатів заяв про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 01.12.2022

Суддя М.В. Березюк