РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 2 000 000 гривень.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2019 року в справі № 460/1944/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної поліції задоволено частково. Скасовано постанову серії ЕАВ № 1419372 від 13 серпня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн., винесену інспектором роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції капітаном поліції Покотилом В.О. Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Рішення суду набрало законної сили 11 жовтня 2019 року.

Разом з тим, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказує, що моральна шкода полягає у тому, що він постійно нервував (негативні емоції, стрес), психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення державним органом його права на мирне володіння майном (грошовими коштами) визначене ст.1 Першого Протоколу Конвенції, якого відповідач хотів позбавити його шляхом незаконного присудження штрафних санкцій. Недовіра та розчарування у протиправних діях державного органу завдала відчутої зміни його психологічному стану, виникнення недовіри до представників державних органів у цілому. Також, він отримував постійні моральні страждання (негативні емоції, нервування, стрес) по факту зміни звичайного способу життя, що викликано необхідністю захисту порушених прав у суді, витрачанням багато часу на складання документів для подання до суду.

07 вересня 2022 року від представника Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Гервазюк О.Ю. надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача вказує, що позовні вимоги не визнає, просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Зазначає, що оперативно-розшукову діяльність здійснюють виключно оперативні підрозділи кримінальної та спеціальної поліції, патрульна поліції оперативно-розшукову діяльність не здійснює. Управління патрульної поліції є територіальним органом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України. Відповідно до Положення про управління патрульної поліції серед основних завдань управління є, в тому числі, забезпечення безпеки дорожнього руху. Отже, Управління патрульної поліції не є органом, що відповідно до закону здійснює оперативно-розшукову діяльність чи проводить досудове розслідування. Таким чином, спеціальні підстави відповідальності за шкоду завдану незаконними діями органу державної влади відсутні, а тому підпадають під загальні правила відшкодування моральної шкоди передбачені Цивільним кодексом України.

В даному випадку необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових чи службових осіб. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є відповідне судове рішення, що набрало законної сили. Натомість, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 460/1944/19, на яке посилається позивач, відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправними рішення, дій або бездіяльності посадової особи. Таким чином, дії інспектора Покотила В.О. щодо складання постанови серії ЕАВ № 1419372 від 13 серпня 2019 року врегульовані нормами чинного законодавства, відтак є законними і вмотивованими. Вищенаведене свідчить про відсутність неправомірних дій інспектора відносно позивача, які б могли завдати йому моральних страждань та переживань.

Вказані у позові обставини є необґрунтованими, жодним чином не доведені та не є підставою для визнання позовних вимог такими, що підлягають задоволенню. Позивач жодним чином не аргументує суті моральної шкоди, в чому вона виражається та заявлену ціну моральної шкоди, а лише обмежується загальним переліком можливого прояву моральних страждань. В позовній заяві позивачем жодним чином не аргументовано те, з яких мотивів та розрахунків він виходив при обрахунку суми моральної шкоди в розмірі два мільйони гривень.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01 листопада 2022 року замінено первісного відповідача Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції на належного відповідача - Департамент патрульної поліції.

Позивач, який був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. 07 вересня 2022 року подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник Департаменту патрульної поліції, який був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. 21 листопада 2022 року представник відповідача ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2019 року в справі № 460/1944/19, яке набрало законної сили 11 жовтня 2019 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, заборону вчинення дій та зобов`язання вчинення дій задоволено частково. Скасовано постанову серії ЕАВ № 1419372 від 13 серпня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн., винесену інспектором роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції капітаном поліції Покотилом В.О. Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП закрито. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2019 року в справі № 460/1944/19 у даному випадку має преюдиціальне значення і факт неправомірності прийняття посадовою особою відповідача постанови серії ЕАВ № 1419372 від 13 серпня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП не підлягає доведенню.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення шкоди.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2019 року в справі № 460/1944/19 встановлено, а відтак позивачем доведено факт неправомірності прийняття посадовою особою відповідача постанови серії ЕАВ № 1419372 від 13 серпня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу.

Позивач наголошує на тому, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому була спричинена моральна шкода, зокрема, він постійно нервував (негативні емоції, стрес), психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення державним органом його права на мирне володіння майном (грошовими коштами), визначене ст. 1 Першого Протоколу Конвенції, якого відповідач хотів позбавити його шляхом незаконного присудження штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За приписами пунктів 5, 10-1 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав психологічних страждань та розчарувань, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17.

Прийняття посадовою особою відповідача постанови серії ЕАВ № 1419372 від 13 серпня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп. за відсутності законних підстав, безумовно заподіяли позивачу моральну шкоду, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) страждань, зокрема необхідності доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, витрати зусиль спрямованих на захист своїх прав і свобод.

При цьому слід враховувати, що відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, має на меті, як компенсацію потерпілому завданих збитків, так і запобігання вчинення суб`єктом владних повноважень такого у майбутньому, зокрема, шляхом здійснення превентивних заходів для удосконалення виконання своїх функцій, спрямованих на інтереси людини.

Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.

З огляду на встановлені обставини справи, приймаючи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, враховуючи тривалість вчинення позивачем дій щодо захисту його порушених прав у суді, у зв`язку з неправомірним прийняттям посадовою особою відповідача постанови, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає що заявлена позивачем до стягнення сума не є співмірною до завданої шкоди.

Як встановлено судом, постановою серії ЕАВ № 1419372 від 13 серпня 2019 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп., а рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2019 року у справі № 460/1944/19 постанову серії ЕАВ № 1419372 від 13 серпня 2019 року скасовано.

Оцінивши наведене в сукупності, суд вважає розмір відшкодування моральної шкоди в 300 грн. 00 коп. буде відповідати вимогам розумності, виваженості та справедливості а також глибині моральних страждань позивача, їх незначній тривалості, зокрема з 13 серпня 2019 року по 30 вересня 2019 року, від дня складення постанови до прийняття рішення про її скасування.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21) зазначено, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Отже, моральна шкода підлягає стягненню на користь позивача за рахунок Державного бюджету України, що є належним способом захисту прав позивача.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 300 (триста) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, .

Повне судове рішення складене 21 листопада 2022 року.

Суддя О.О. Першко