Справа № 171/890/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
15 грудня 2022 року м. Апостолове
Апостолівський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Хоруженко Н.В.
за участю секретаря судового засідання Перепеткевич Т.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона є власницею будинку за адресою: АДРЕСА_1 . У вище зазначеному будинку зареєстровано відповідача за даним позовом, сина позивачки ОСОБА_2 , який в будинку не проживає з 2008 року, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію, особистих речей в будинку не має і взагалі даним житловим приміщенням не цікавиться, перешкод в користуванні житловим приміщенням позивач не чинила. Весь тягар по підтриманню квартири в належному стані лежить на позивачу. В добровільному порядку відповідач не бажає зніматися з реєстрації місця проживання в зазначеному будинку та не виходить на зв`язок. За вищенаведених обставин позивач вважає, що відповідач втратив право на користування вищевказаним житлом.
Позивач в судове засідання не з`явився, надала до суду заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, у разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення по справі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся відповідно до положень ст.ст. 128-131 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи, відзив до суду не подав.
Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Тому, ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, дійшов до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.
Згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 4-5).
Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні № 227 від 22.06.2022 року, виданої виконавчим комітетом Нивотрудівської сільської ради встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.6).
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 86330003 від 03.05.2017 року встановлено, що житловий будинок загальною площею 54,6 кв.м, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , на підставі приватної власності належить ОСОБА_1 (а.с.7).
Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 23.06.2022 року встановлено, що під час перевірки комісією в складі ОСОБА_3 , сусідів ОСОБА_4 та депутата с/р ОСОБА_5 будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 встановили, що ОСОБА_2 зареєстрований, але не проживає за вищевказаною адресою більше року (а.с. 8).
Відповідно до ст. 156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Житловий кодекс України не містить норм щодо підстав та порядку визнання членів сім`ї власника житла такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Проте такі підстави та порядок визначені нормами Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини сервітуту.
Зокрема, положеннями ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.
На підставі викладеного вважаю, що Відповідач втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .
Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Як зазначено в ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач на даний час дійсно зареєстрований в будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , але фактично в зазначеному будинку не проживає.
На даний час позивач ОСОБА_1 не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача ОСОБА_2 у її будинку.
Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Враховуючи викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача ОСОБА_1 та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4,5, 12, 13, 76-82, 89,141,258-259,264-265,273,280-282 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .
На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя:Н. В. Хоруженко