Справа № 204/185/21
Провадження № 2/204/1284/22
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мащук В.Ю.,

при секретарі Гринюк Л.В.,

за участю відповідача ОСОБА_1 ,

за участю представника відповідача адвоката Лященко І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про:

- стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, реквізити IBAN № НОМЕР_2 в АТ «ТАСкомбанк») суму заборгованості за кредитним договором № 202151 від 07 лютого 2013 року в розмірі 17263 грн. 22 коп., з яких: 12099 грн. 86 коп. заборгованість за основним боргом; 4485 грн. 06 коп. заборгованість за відсотками; 28 грн. 3 коп. заборгованість за комісією, 650 грн. штраф, пеня;

- стягнення судових витрат по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07 лютого 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «АКТАБАНК» був укладений кредитний договір № 202151.

23 березня 2018 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір №2 про відступлення прав вимоги.

ПАТ «АКТАБАНК» виконало свої зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти. В порушення умов кредитного договору відповідач не виконує свої зобов`язання за договором, внаслідок чого, утворилася заборгованість відповідача перед позивачем, в розмірі 17263 грн. 22 коп., з яких: 12099 грн. 86 коп. заборгованість за основним боргом; 4485 грн. 06 коп. заборгованість за відсотками; 28 грн. 3 коп. заборгованість за комісією, 650 грн. штраф, пеня, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2021 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором № 202151 від 07 лютого 2013 року в розмірі 17263 грн. 22 коп., з яких: 12099 грн. 86 коп. заборгованість за основним боргом; 4485 грн. 06 коп. заборгованість за відсотками; 28 грн. 3 коп. заборгованість за комісією, 650 грн. штраф, пеня. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (арк.с.54-56).

14.02.2022 року відповідачем у даній цивільній справі подана заява про перегляд заочного рішення. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2022 року скасовано заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2021 року та призначено цивільну справу до розгляду за правилами загального позовного провадження (арк.с.83-84).

В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні, кожен окремо, заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача наголошувала, що на час звернення позивача до суду з позовом, станом на 2017 рік закінчилися строки позовної давності, на момент укладення договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором, закінчилися строки давності для стягнення заборгованості за договором з відповідача.

Суд, вислухавши пояснення відповідача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 лютого 2013 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 202151 про відкриття та обслуговування поточного рахунку для здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів та кредитного ліміту (арк.с.5-8).

Відповідно до розписок ОСОБА_1 останній отримав платіжну картку та ПІН конверт до платіжної картки 07.02.2013 року (арк.с.8).

Відповідно до Додатку № 1 до договору сторонами погоджено загальну вартість кредиту, умови, строк повернення кредиту (арк.с.8 зворот).

Відповідно до Додатку до договору від 06.02.2013 року сторонами погоджено графік платежів строком до 05.02.2014 року. Сума кредитного ліміту 10000 грн. (арк.с.10).

04.02.2014 року ОСОБА_1 підписано заяву про зміну умов кредитування за кредитним лімітом (арк.с.9).

ОСОБА_1 ознайомлений з умовами кредитування фізичних осіб за кредитним картковим продуктом «Кредитка «АКТАБАНК» (арк.с.9 зворот).

Відповідно до Додатку № 1 до угоди про внесення змін від 04.02.2014 року сторонами погоджено графік платежів, строком до 03.02.2015 року. Сума кредитного ліміту 12100 грн. (арк.с.10).

Пунктом 4.4 кредитного договору передбачено, що за користування кредитним лімітом, в тому числі простроченим, банк нараховує проценти. Процентна ставка за користування кредитним лімітом в тому числі і простроченим зазначається в Тарифах та становить 42% річних за користування кредитним лімітом після закінчення пільгового періоду та 0,01% річних за користування кредитом у пільговий період.

Відповідно до п.4.6 кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються на суму використаного кредитного ліміту (в.т.ч. прострочену суму) на кінець кожного дня, виходячи з умов кількості днів у році 360 днів, при цьому нараховується день використання кредитного ліміту та не враховується день його погашення.

Банк виконав свої зобов`язання в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпорядження кредитними коштами. Що відповідачем в судовому засідання не заперечено, як і не заперечено факт отримання ним кредитних коштів.

Відповідно до договору відступлення прав вимоги від 23 березня 2018 року ПАТ «АКТАБАНК» відступило, а ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло право вимоги, у тому числі, за зазначеним договором про надання кредиту (арк.с.24-25).

Відповідно до Витягу з договору відступлення прав вимоги від 23.03.2018 року відступлено права вимоги за кредитним договором № 202151 від 07 лютого 2013 (арк.с.26).

27 березня 2018 року ОСОБА_1 за вих. № 002408421-1 було направлено повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором (арк.с.20).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 202151 заборгованість відповідача перед позивачем складає 17263 грн. 22 коп., з яких: 12099 грн. 86 коп. заборгованість за основним боргом; 4485 грн. 06 коп. заборгованість за відсотками; 28 грн. 3 коп. заборгованість за комісією, 650 грн. штраф, пеня (арк.с.21).

Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги.

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просить стягнути заборгованість, яка виникла на день відступлення права вимоги, розмір якої у подальшому ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не збільшувався.

Відповідно до ст.204 ЦК України передбачено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Кредитний договір №202151 від 07 лютого 2013 року та договір про відступлення прав вимоги №2 від 23 березня 2018 року відповідачем не оскаржувались та в судовому порядку недійсними не визнавались.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №202151 від 07 лютого 2013 року в сумі 16584 грн. 92 коп., з яких: 12099, 86 грн. - заборгованість за основним боргом; 4485,06 грн. - заборгованість за процентами.

Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідачем не заявлялись зустрічні позовні вимоги щодо безгрошовості кредитного договору відповідно до ст.1051 ЦК України.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача суми штрафів та пені у розмірі 650 грн., суд приходить до наступного.

Відповідно до умов договору про відступлення права вимоги № 2 від 28.03.2018 року, права кредитора за Основними договорами переходять до ТОВ «ФК «ЄАПБ» у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників. Суд вважає вимоги про стягнення штрафу і пені недоведеними позивачем належними та допустимими доказами, оскільки вказана сума штрафних санкцій визначена загальною сумою, як в позові так і в розрахунку заборгованості, що перешкоджає окремо перевірити правильність нарахування кожної складової, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 28,30 грн., суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, у тому числі щодо і комісійної винагороди за управління кредитом, про що свідчать підписи обох сторін у договорі.

Обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, проте в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, ПАТ АК «АктаБанк» не зазначило також які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. Позивач нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, що є незаконним.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається.

Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту.

Як вбачається з умов кредитного договору, ПАТ «АКТАБАНК» надало позичальнику кошти на споживчі потреби, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року.

Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно з Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Зазначене узгоджується із висновками, які викладені у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року під час розгляду справи № 531/648/15-ц.

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачяться на користь споживача.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року, справа № 524/5152/15-ц, провадження № 61-8862сво18, дійшов висновку, що виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року, справа № 524/5152/15-ц, провадження № 61-8862сво18, дійшов висновку, що умова договору про сплату комісії за користування кредитом є нікчемною.

З урахуванням висновку Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 28,30 грн.

Розглядаючи заяву ОСОБА_1 про застосування наслідків пропуску строків позовної давності суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

У свої рішеннях Європейський суд з прав людини надав тлумачення позовної давності, як законного права правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність судових рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача, причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, а тому перед застосуванням позовної давності належить з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право не було порушено, суд відмовляє у позові у зв`язку з його необґрунтованістю. У разі встановлення судом порушеного права, але позовна давність за такими вимогами сплила, про що заявила інша сторона, суд відмовляє у позові у зв`язку зі спливом позовної давності, як самостійної підстави, за відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, на які посилався позивач.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно з умовами кредитного договору банк на підставі наданих клієнтом, відповідно до вимог чинного законодавства України документів, відкриває клієнту 07 лютого 2013 року картковий рахунок № НОМЕР_3 ; кредитний ліміт діє до 05 лютого 2014 року або дати, зазначеної в додатковій угоді (про встановлення кредитного ліміту), якщо рішення про надання кредитного ліміту на картковий рахунок буде прийняте після отримання клієнтом картки; договір набирає чинності з дати його укладання та діє до виконання сторонами належним чином і у повному обсязі всіх своїх зобов`язань за договором та закриття карткового рахунку (п.п. 2.1, 4,2, 9.1 кредитного договору). Відповідно до Додатку № 1 до угоди про внесення змін від 04.02.2014 року сторонами подовжено дію договору.

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до п.7.9 кредитного договору термін позовної давності по вимогах по стягненню кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, штрафів, неустойки за Договором встановлюється тривалістю 10 років.

Вказане застереження до договору є договором про збільшення позовної давності.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовна давність, яка була узгоджена сторонами під час підписання кредитного договору та додаткової угоди, становить десять років.

Оскільки перебіг строку позовної давності розпочався з 05 лютого 2014 року, а позивач зі вказаним позовом звернувся до суду 13 січня 2021 року, строк позовної давності, про який заявлено позивачем у вказаній справі, не пропущено, що узгоджується з вимогами статті 259 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником первісному кредиторові є належним виконанням.

Тому суд, вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи не містять та відповідачем в судове засідання не надано доказів на підтвердження сплати ним заборгованості за кредитним договором ні первісному, ні новому кредиторам.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 16584, 92 грн.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2019,04 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.12,13,76-82,133,141,259,263,264,265,273, 352,354 ЦПК України, ст.ст.203, 204, 215, 259, 267, 512, 514, 516, 517, 616, 610, 612,1048, 1049, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, реквізити IBAN № НОМЕР_2 в АТ «ТАСкомбанк») суму заборгованості за кредитним договором № 202151 від 07 лютого 2013 року в розмірі 16584 (шістнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят чотири) грн. 92 (дев`яносто дві) коп.: з яких: 12099 (дванадцять тисяч дев`яносто дев`ять) грн. 86 (вісімдесят шість) коп. заборгованість за основним боргом; 4485 (чотири тисячі чотириста вісімдесят п`ять) грн. 06 (шість) коп. заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, реквізити IBAN № НОМЕР_2 в АТ «ТАСкомбанк») суму сплаченого судового збору в розмірі 2019 (дві тисячі дев`ятнадцять) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Ю. Мащук