КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/927/21
Провадження № 2/488/260/22 р.
Іменем України
17.02.2022 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,
при секретарі Глубоченко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та Миколаївської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, -
встановив:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом до відповідачів Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та Миколаївської обласної прокуратури, в обґрунтування якого вказав наступне.
28.09.2016 р. позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України.
30.01.2017 р. позивачу повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України.
24.03.2017 р. відносно позивача та ще двох підозрюваних було складено обвинувальний акт, який направлено для розгляду по суті до Центрального районного суду м. Миколаєва.
Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.12.2019 р., який був залишений без змін ухвалою Херсонського апеляційного суду від 05.05.2020 р., позивача та ще 2 осіб визнано невинуватими та виправдано, оскільки не доведено, що в їхніх діях міститься склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України.
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду ВСУ від 03.07.2020 р. у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Миколаївської області Степанчака Н.Й. на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 05.05.2020 р. відносно виправданих позивача та ще 2 осіб відмовлено.
Позивач зазначає, що він безпідставно та незаконно перебував під слідством та судом у період з 28.09.2016 р. по 05.05.2020 р., тобто 43 місяці і 7 днів, внаслідок чого йому була завдана моральна шкода, яка виразилась у погіршенні його здоров`я, зміні способу життя, приниженні, позбавленні можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршенні відносин з колегами, друзями та оточуючими людьми, а також інших негативних наслідках морального характеру.
Посилаючись на таке, позивач просив:
- стягнути на його користь з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури і суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди - 259 400 гривень.
У судове засідання позивач не з`явився, його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, що викладені у позовній заяві, просив їх задовольнити.
Представник відповідача Державної казначейської служби України у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти позову та пояснив, що відшкодування моральної шкоди повинно проводитися виходячи із розміру встановленого законом прожиткового мінімуму на одну особу, з урахуванням доведеності позовних вимог, засад розумності виваженості та справедливості.
Представник відповідача - Миколаївської обласної прокуратури у судовому засіданні пояснив, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок незаконного перебування під слідством і судом, проте її розмір позивачем достатньо не обґрунтований та не підтверджений відповідними доказами.
Представник відповідача ГУ НП в Миколаївській області у судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутність та відзив, у якому заперечував проти позову через недоведеність позовних вимог щодо наявності моральної шкоди, та необґрунтованість її розміру.
Суд, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши надані ними письмові докази, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до статей 55 та 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною другою статті 16 ЦК України, до яких, зокрема, належить відшкодування моральної шкоди.
28.09.2016 р. позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України.
30.01.2017 р. позивачу повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України.
24.03.2017 р. відносно позивача та ще двох підозрюваних було складено обвинувальний акт, який направлено для розгляду по суті до Центрального районного суду м. Миколаєва.
Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.12.2019 р., який був залишений без змін ухвалою Херсонського апеляційного суду від 05.05.2020 р., позивача та інших осіб визнано невинуватими та виправдано, оскільки не доведено, що в їхніх діях наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України.
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду ВСУ від 03.07.2020 р. у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Миколаївської області Степанчака Н. Й. на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 05.05.2020 р. відносно виправданих позивача та ще 2 осіб відмовлено.
Судовим розглядом встановлено, що позивач незаконно перебував під слідством і судом 43 місяці 7 днів ( з 28.09.2016 р. по 05.05.2020 р.).
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
В силу приписів частин першої та другої статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.
Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР від 01.12.1994 р. (далі Закон), - підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Відповідно до ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 5 Закону у випадках, визначених у статті 1 цього ж Закону, громадянинові відшкодовується моральна шкода.
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.
У статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 210/5290/17 (провадження № 61-1228св20) зазначено, що «межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.
Тобто законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.
Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості.
Як зазначалось судом вище, позивач перебував під слідством та судом з 28.09.2016 р. по 05.05.2020 р., тобто 43 місяці і 7 днів. Судовим розглядом встановлено, що за цей час йому була спричинена моральна шкода, яка виразилась у його душевних стражданнях через порушення нормальних життєвих зв`язків, змін в організації життя, приниженні та погіршенні відносин з оточуючими людьми тощо.
Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено, що у 2021 році мінімальний розмір заробітної плати у місячному розмірі встановлений: з 1 січня 6000 грн., з 1 грудня 6500 грн.
Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» (який є чинним на час розгляду даної справи) визначено, що у 2022 році мінімальний розмір заробітної плати у місячному розмірі встановлений: з 1 січня 6500 грн., з 1 жовтня 6700 грн.
Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 13 суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
З урахуванням викладеного, та меж позовних вимог, суд знаходить обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 259 400 грн., виходячи із такого розрахунку: (6 000 грн. (мінімальні заробітна плата) х 43 місяці) + (6 000 грн. (мінімальна заробітна плата) /30 днів х 7 днів) = 258 000 грн. + 1 400 грн. = 259 400 грн.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 554/5980/18 (провадження № 61-7636св19) Верховний Суд зробив висновок, що «кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Проте суди на це уваги не звернули та зробили помилковий висновок про стягнення коштів безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку. Тому резолютивну частині ухвали суду першої інстанції слід змінити».
Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.
Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).
Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.
Тому суд вважає необхідним викласти резолютивну частину рішення суду у відповідності з вищенаведеними висновками Верховного Суду.
В силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати по даній справі компенсуються за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-
вирішив:
Позов задовольнити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 259 400 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з незаконним перебуванням під слідством і судом.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Суддя Л.І. Селіщева