Провадження № 2/127/1605/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

23.11.2022 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Позов мотивовано тим, що 19 січня 2022 року позивач позичила ОСОБА_2 18 500,00 гривень. Дана обставина підтверджується розпискою від 19 січня 2022 року, згідно якої, - «Я, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 (паспорт НОМЕР_1 , виданий орган 0510, 17.08.2020 р.), даю цю розписку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою АДРЕСА_2 , (паспорт НОМЕР_2 , виданий Козятинським РВ УМВС України у Вінницькій області 2 серпня 2007 року) про те, що я отримала від неї в борг грошову суму в розмірі 18500 грн. готівкою для особистих потреб. Зобов`язуюсь повернути кошти в строк дод 31 травня 2022 року. Розписка написана мною власноруч 19 січня 2022 року, при здоровому глузді і без примусу, в присуЗтності свідків: ОСОБА_3 підпис та ОСОБА_4 підпис ОСОБА_2 підпис». Однак, в зазначений термін відповідач борг не повернула. Неодноразові вимоги віддати борг залишилися без відповіді. На телефонні дзвінки відповідач реагує в негативній та агресивній формі. Просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 18 500,00 гри. у відповідності до договору позики від 19 січня 2022 року; Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, в т.ч. витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 06.07.2022р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала за обставин викладених в ньому, просила позов задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду.

Відповідач в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин.

Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, постановивши по справі заочне рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 19.01.2022року ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 в борг кошти в розмірі 18500грн. для особистих потреб та зобов`язується їх повернути в строк до 31.05.2022року про що свідчить розписка.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Таким чином, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

У той самий час за змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.

Відтак, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046,1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13, та в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Статтею 1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця, або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Таким чином, суд дійшов висновку, що договір позики який було укладено між сторонами, відповідач в установленому порядку не оспорив з тієї підстави, що грошові кошти насправді не були одержані нею від позикодавця, тому даний договір є дійсним і підлягає виконанню.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що договір позики який було укладено між сторонами, відповідач в установленому порядку не оспорив з тієї підстави, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця, чи даний договір укладено під впливом насильства, тому даний договір є дійсним і підлягає виконанню, а тому з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 18500,00гривень.

Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 992,40грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 6000,00грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 526, 530, 610, 625, 1046, 1047, 1051 ЦК України, керуючись ст. ст. 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 280 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 18 500,00грн. у відповідності до договору позики від 19.01.2022року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992,40грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 6000,00грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 24.11.2022року.

ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 .

ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 .

Суддя: