Справа № 172/848/22
Провадження № 2/172/297/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.12.2022 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Битяка І.Г. за участі секретаря судового засідання Глушко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у відсутність сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого воєнізованого гірничорятувального загону про стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він з 15.01.2007 по 13.10.2022 року працював у Другому воєнізованому гірничорятувальному загоні. Згідно з наказом № 172к від 13.10.2022 року він був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. До часу подання позову до суду відповідач не здійснив повний розрахунок при звільненні - не виплатив одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі трьох середньомісячних заробітків, так як він має понад 20 років стажу у галузі. Відповідно до довідки відповідача середньомісячний заробіток позивача складав 16782,59 грн., тобто відповідач мав сплатити 50347,77 грн., однак не зробив цього. При цьому відповідач посилається на те, що абзацом 7 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості зазначено, що витрати на сплату одноразової допомоги відносяться на волові витрати підприємства. Враховуючи, що 2 ВГРЗ не є прибутковою організацією і не має валових витрат, пунктом 6.2 колективного договору Другого воєнізованого гірничорятувального загону на період 2021-2025 років, погодженого на загальній конференції трудового колективу Другого воєнізованого гірничорятувального загону (протокол № 1 від 09.04.2021 року) стосовно сплати одноразової допомоги, зазначається, що цей пункт договору виконується при наявності коштів, передбачених на ці цілі. Планом використання бюджетних коштів на 2022 рік не передбачені кошти на сплату одноразової допомоги при звільненні. До того ж, враховуючи тривалу агресію росії проти України та керуючись Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» тимчасово, на період воєнного стану, наказом командира 2 ВГРЗ від 24.03.2022 року № 46 зупинено дію положень колективного договору 2 ВГРЗ стосовно сплати одноразової допомоги працівникам 2 ВГРЗ, що мають право на пенсію за віком чи інвалідності (незалежно від віку), при першому звільненні з 2 ВГРЗ. Однак невиплата вказаної допомоги є протиправною, а посилання відповідача як на причину такої невиплати на відсутність коштів, внесення змін до колективного договору та зупинення його дії в частині соціальних гарантій та на агресію росії є неспроможними, оскільки не відповідають діючому законодавству.

Просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 50347,77 грн.

Ухвалою судді від 01.11.2022 року провадження у справі відкрито та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Сторони про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач у позовній заяві просить справу розглянути у його відсутність.

Представник відповідача Алейников П.В. надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд слухати справу у відсутність представника Другого воєнізованого гірничорятувального загону та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Зазначає, що оплата праці особового складу Державної ВГРС у вугільній промисловості, в т.ч. і особового складу 2 ВГРЗ здійснюється на підставі Положення про грошове забезпечення особового складу ДВГРС, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України від 16.08.2002 № 484 та зареєстрованого у Міністерстві 05.11.2002 за № 870/7158. Відповідно до зазначеного нормативно правого акту виплата одноразової допомоги при звільненні особовому складу не передбачена. Колективний договір 2 ВГРЗ на 2021-2025 роки передбачає виплату одноразової допомоги при звільненні лише у разі наявності коштів на ці цілі. Умови контракту (розділ, що регулює оплату праці), укладеного між сторонами не містить в особі обов`язку відповідача щодо виплати допомоги у зв`язку із звільненням. Підписуючи контракт, працівник погодився з такими умовами оплати його праці. Представник відповідача наголошує, що відповідач є неприбутковою організацією, в результаті фінансово-господарської діяльності коштів не отримує, з державного бюджету кошти на виплату одноразової допомоги не передбачені, позабюджетних джерел, виділених на ці цілі не має. Тобто відсутнє фінансування на виплату одноразової допомоги. Крім того, у зв`язку з агресією росії проти України активи 2 ВГРЗ залишилися на окупованій території, підприємства, які обслуговував загін, також на непідконтрольній українській владі території, тому через неможливість виконання робіт за призначенням працівниками загону, з більшістю працівників загону призупинені трудові договори. Фінансування загону здійснюється лише з державного бюджету і надходить тільки на заробітну плату рештки працівників, які підтримують діяльність 2 ВГРЗ.

Крім того, на виконання ухвали суду від 22.11.2022 року про витребування доказів за клопотанням позивача, відповідач надав письмові пояснення, в яких зазначено, що наприкінці року у зв`язку з економією коштів, отриманих від надання платних послуг, при закупівлі матеріалів та устаткування відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» з`являється можливість направлення коштів на сплату одноразової допомоги працівникам. Однак, через воєнний стан працівники почали масово звільнятися, тому залишків коштів попереднього року було недостатнім для сплати лише вищезазначеним працівникам. До того ж 2 ВГРЗ надавав платні послуги підприємствам, які знаходилися виключно в Луганській та Донецькій областях. Оскільки ці підприємства перебувають в зоні ведення бойових дій, всі вони зупинили свою роботу або були переведені в режим простою. Як наслідок відпала необхідність їх обслуговувати та надавати платні послуги, що взагалі призвело до відсутності надходження коштів. Єдиним джерелом фінансування відповідача на час воєнного стану залишився державний бюджет, з якого кошти на виплату одноразової допомоги не передбачені, позабюджетних джерел, виділених на ці цілі відповідач не має. Крім того, відповідач зазначає, що 2 ВГРЗ є бюджетною неприбутковою організацією, а не підприємством.

На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

Наказом № 172к від 13.10.2022 року позивач був звільнений за ст. 39 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

Відповідно до п. 6.2 колективного договору Другого воєнізованого гірничорятувального загону на період 2021-2025 роки працівникам 2 ВГРЗ, що мають право на пенсію за віком чи по інвалідності (незалежно від віку), при першому звільнені з 2 ВГРЗ сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі (у тому числі, на підприємствах колишнього СРСР) і середнього заробітку при наявності певного стажу роботи окремо для жінок та чоловіків. Даний пункт договору виконується при наявності коштів, передбачених на ці цілі.

На підставі ст. 16 КЗпП України умови колективного договору, що погіршують порівняно з чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними.

Аналогічна вимога міститься і у ч. 2 ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» - умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Згідно зі ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Таким чином, виплата вихідної допомоги при звільненні за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію положеннями статті 44 КЗпП України не передбачена, тому наведена умова колективного договору відповідача є додатковою соціальною гарантією для працівників, яка не погіршує становище працівників, - тобто є дійсною.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано доказів виділення у 2022 році грошових коштів на виплату вихідної допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію відповідним законом про державний бюджет та наявність коштів на цю мету у Плані використання бюджетних коштів відповідача.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, однак позивач звільнений від сплати судового збору в силу п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судові витрати у вигляді судового збору слід віднести на рахунок держави.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 16, 44 КЗпП України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 211, 247, 259, 263, 279 ЦПК України, -

У Х В А Л И В

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Другого воєнізованого гірничорятувального загону про стягнення заробітної плати.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Васильківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Г. Битяк