_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/617/21
Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого судді - Коваленко О.Б.,
За участю секретаря Маценко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення грошової компенсації вартості нерухомого майна в спільній частковій власності,
03.12.2021 року рішенням Київського районного суду м. Одеси задоволено позовну заву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення грошової компенсації вартості нерухомого майна в спільній частковій власності: було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в якості грошової компенсації вартості належної їй частки нерухомого майна, а саме 15/100 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , суму 817671 гривень; припинено за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 15/100 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , стягнуто з відповідачки судові витрати.
04.11.2022 року адвокат позивача Галайчук Г.С. надала заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому просить визнати за ОСОБА_2 право власності на 15/100 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що раніше належало ОСОБА_1 .
Заяву про ухвалення додаткового рішення обrрунтовано тим, що, ухвалюючи судове рішення, суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість 15/100 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , які раніше належали ОСОБА_1 , а після стягнення їх вартості, право власності на 15/100 часток житлового будинку за ОСОБА_1 було припинено. Однак на даний час право власності на 15/100 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не належить нікому, а у зв`язку зі стягненням грошової компенсації вартості вищевказаного нерухомого майна саме з ОСОБА_2 , право власності на таку частку нерухомого майна необхідно визнати за останньою.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Частиною 3 статті 8 Конституції України, визначено, що норми Конституції є нормами прямої дії. Дане положення означає, що норми Конституції України застосовуються безпосередньо незалежно від того, чи прийнято на їх розвиток відповідні закони або інші нормативно-правові акти. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (стаття 9 Конституції України).
Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї, визначено: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів». Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.
Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень пункту 20 частини першої статті 106, частини першої статті 111-13 Господарського процесуального кодексу України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю „ДІД Конс щодо офіційного тлумачення положень пункту 15 частини першої статті 37 Закону України „Про виконавче провадження у взаємозв`язку з положеннями частини першої статті 41, частини п`ятої статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України, статті 115 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 1.3, 1.4 статті 1, частини другої статті 2, абзацу шостого пункту 3.7 статті 3 Закону України „Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу (справа про стягнення заборгованості з підприємств паливно-енергетичного комплексу) від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати.
Ухвалюючи додаткове судове рішення, суд звертає увагу на те, що позовної вимоги щодо визнання за ОСОБА_2 право власності на 15/100 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що раніше належало ОСОБА_1 , в ході розгляду справи заявлено не було.
Однак з метою непорушення конституційного права сторін щодо права власності на належне їм майно, а також права сторін на справедливий суд, шляхом надання можливості для виконання судового рішення, суд дійшов до висновку що заява представника ОСОБА_1 , адвоката Галайчук Г.С., підлягає задоволенню.
Крім того, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі від 16 грудня 1992 року «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).
Керуючись ст.ст.2, 5, 10, 13,76-81, 259, 263-265, 268, 270, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 15/100 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що раніше належало ОСОБА_1 .
Додаткове рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дати його проголошення.
Суддя Коваленко О. Б.