ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
У Х В А Л А

іменем України

07 грудня 2022 року

м. Харків

справа № 645/5557/16-ц

провадження № 22ц/818/3783/22

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Гєрцика Р.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Супрун Я.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Фрунзенський районний відділ у м. Харкові Головного управління державної міграційної служби в Харківській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_4 - представника ОСОБА_1 про витребування доказів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 січня 2017 року в складі судді Федорової О.В.,

у с т а н о в и в:

У листопаді 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Фрунзенський районний відділ у м. Харкові Головного управління державної міграційної служби в Харківській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позов обґрунтовано тим, що вони є наймачами квартири АДРЕСА_1 , у якій, окрім них, зареєстровані також відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Посилаючись на те, що з 1998 року ОСОБА_2 виїхала із квартири, а ОСОБА_3 взагалі не проживав за зазначеною адресою, комунальні послуги відповідачі не сплачують, у квартирі не проживають, але до теперішнього часу з реєстраційного обліку не зняті, чим здійснюють їм перешкоди у користуванні зазначеним нерухомим майном, позивачі просили визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_1 задоволено. Визнано ОСОБА_2 , 1981 року народження, та ОСОБА_3 , 1998 року народження, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 січня 2017 року.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 січня 2020 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 січня 2017 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у зв`язку з чим справу призначено до розгляду судом апеляційної інстанції.

02 грудня 2022 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_7 - представником ОСОБА_1 подано клопотання про витребування доказів, а саме: інформації з Адміністрації Держаної прикордонної служби України, Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради, Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, Немишлянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_2 понад 6 місяців не проживала у спірній квартирі, оскільки з 2015 року по 2019 року вона знаходилась поза межами України, про що нею було зазначено при розгляду іншої справи за її позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно з статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини сьомої статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Нормами статті 84 ЦПК України визначено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК Української РСР).

Апеляційний суд виходить із того, що вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Виходячи з викладеного, з метою з`ясування обставин, що мають значення для справи, зважаючи на об`єктивну неможливість позивачем самостійно отримати та подати докази, судова колегія вважає за необхідне клопотання ОСОБА_7 - представника ОСОБА_1 задовольнити.

Керуючись статтями 83, 84, 260, 261 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання ОСОБА_7 - представника ОСОБА_1 про витребування доказів - задовольнити.

Витребувати з Адміністрації Держаної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України з 01 січня 2015 року до 31 грудня 2017 року ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), відповідно пункти пропуску та пункти контролю перетину через державний кордон, країну слідування, мету візиту у приймаючу країну, зазначену візитером у декларації, серію і номер паспорту, згідно якого перетинали кордон та час повернення на територію України.

Витребувати з Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради інформацію щодо перебування ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2017 року, знаходження її в установі соціального допомоги, отримання соціальної допомоги за зареєстрованим місцем проживання.

Витребувати з Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції інформацію щодо перебування ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) у місцях обмеження або позбавлення волі, час та місце перебування.

Витребувати з Немишлянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області інформацію про звернення ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) із заявами про перешкоджання у проживанні або користуванні житловим приміщенням, розташованим за адресою АДРЕСА_2 у період з 01 червня 2015 року по 30 січня 2017 року.

Витребувати вз Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління національної поліції в Харківській області інформацію про перебування ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) у місцях обмеження або позбавлення волі, час та місце перебування.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді Р.В. Гєрцик

В.Б. Яцина