Провадження № 2/512/214/22
"28" листопада 2022 р. смт Саврань
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Савранський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Брюховецького О.Ю.,

за участю секретаря Шаповал Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

26.09.2022 ОСОБА_1 звернулась до суду із цивільним позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на її користь в розмірі у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.11.2010 між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . На сьогоднішній день шлюбні відносини припинені а дитина перебуває на утриманні позивачки.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26.12.2014 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені та стягнено з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в твердій грошові сумі у розмірі 500 гривень щомісячно.

На сьогоднішній день у позивачки немає можливості забезпечити потреби дитини.

На думку позивачки, розмір аліментів, який встановлений рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26.12.2014 об`єктивно не забезпечує потреби дитини та не сприяє її повноцінному розвитку.

Неповнолітній ОСОБА_3 на сьогоднішній день потребує більшого догляду та матеріальних коштів.

У зв`язку з цим позивачка змушена звернутись до суду з даною позовною заявою.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилась, проте 28.11.2022 подала до канцелярії суду заяву в яких позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила справу розглянути за її відсутності (а.с. 26).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, проте 28.11.2022 подав заяву в якій визнав позовні вимоги та просив справу розглянути без його участі (а.с.27).

Відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що 06.11.2010 Завалівською селищною радою Гайворонського району Кіровоградської області між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, актовий запис № 26, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 06.11.2022 (а.с.4).

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 батьком ОСОБА_3 є відповідач по справі ОСОБА_2 (а.с.5).

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 05.09.2014 шлюб між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 розірваний (а.с.6).

Крім того, рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26.12.2014 стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошові сумі у розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 21.11.2014 і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9).

На підставі вказаного рішення Гайворонським районним судом Кіровоградської області 06.01.2015 видано виконавчий лист (а.с.7,8).

З довідки Виконавчого комітету Савранської селищної ради Одеської області від 16.09.2022 № 334 вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_1 . До її складу сім`ї входять син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Крім того, як вбачається з позовної заяви та не спростовано відповідачем, на сьогоднішній день у позивачки немає можливості забезпечити потреби дитини.

На думку позивачки, розмір аліментів, який встановлений рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26.12.2014 об`єктивно не забезпечує потреби дитини та не сприяє її повноцінному розвитку.

Неповнолітній ОСОБА_3 на сьогоднішній день потребує більшого догляду та матеріальних коштів.

Згідно з частиною 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За приписами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частиною 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Стаття 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відтак, обов`язок утримувати дітей - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, що виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Дані обставини лише враховуються судом при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти.

Частинами 2, 3 статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 2 статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 СК України.

У відповідності до пункту 15 частини 3 статті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров?я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших малолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з частиною 1 статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це є вартісна величина набору продуктів харчування та мінімального набору непродовольчих товарів, достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я та мінімальна вартість послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до частини 2 статті 193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 125/2525/18.

Суд констатує, що відповідач має обов`язок по утриманню своїх неповнолітніх дітей.

При визначенні розміру аліментів, суд, відповідно до вимог частини 1 статті 182 СК України, врахував: стан здоров`я та матеріальне становище дітей, які є здоровими; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є молодим працездатним чоловіком. При цьому незадовільний стан здоров`я, які б вказували на непрацездатність останнього, вищевказані медичні документи не доводять. Доказів про наявність на утриманні відповідача інших дітей та непрацездатних осіб суду не надано. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання своїх неповнолітніх дітей.

Згідно із частиною 1, 4 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У відповідності зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У відповідності до частини 6 статті 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 ЦПК України.

Відповідно до вимог статей 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до частин 5, 6 статті 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Враховуючи, що позовні вимоги стосуються збільшення розміру аліментів на одну дитину, суд визначає частку заробітку (доходу) в межах однієї чверті.

З огляду на вказане, зважаючи на положення статей 182, 184 СК України, встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину відповідного віку, виходячи із засад розумності, добросовісності та справедливості, суд вважає необхідним заявлені позовні вимоги задовольнити частково та збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку з 26.09.2022 до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд встановив, що при зверненні до суду з вказаним позовом позивачка не сплачувала судовий збір, оскільки звільнена від його сплати на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тому, в порядку статті 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 992,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись статтями 12, 13, 76, 78, 81, 133, 141, 206, 258, 259, 263, 265, 268, ЦПК України, статтями 141, 150, 155, 180-184, 191-193, 206 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Цивільний позовОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) - на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначити розмір аліментів у розмірі у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку з 26.09.2022 до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) - на користь держави судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп на розрахунковий рахунок № UА0026001, КЕКД - 22030106, отримувач - ГУК у м.Києві /м.Київ/, банк отримувач Казначейство України (ЕАП), ЄДРПОУ - 37993783.

Виконавчий лист від 29.12.2014 виданий Гайворонським районним судом Кіровоградської області по цивільній справі 385/1999/14-ц провадження 2/385/629/14 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - повернути Гайворонського районного суду Кіровоградської області, після набрання вказаним рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: О.Ю. Брюховецький