Справа № 456/1373/22
Провадження № 2/456/760/2022
РІШЕННЯ

іменем України

09 грудня 2022 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря: Свержинської І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу №456/1373/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Стрию Стрийського міжрегіонального управління Міністертва юстиції (м. Львів) про визнання батьківства, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою та просила ухвалити рішення про визнання відповідача ОСОБА_2 батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягувати аліменти.

Уточнивши позовні вимоги в частині присудження до стягнення аліментів, а саме залишення в даній частині позов без розгляду, вимоги обґрунтовала тим, що позивач, перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 18.07.2009р.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.11.2020р. шлюб був розірваний. Від цього шлюбу позивач має дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає разом з нею.

Задовго до розірвання шлюбу, у червні 2018р., вони припинили підтримувати з чоловіком подружні відносини, стали проживати окремо. У кожного з них було своє особисте життя. В 2020р. позивач познайомилася з відповідачем. Вони стали підтримувати з ним фактичні шлюбні відносини. Винаймали квартиру в м. Стрий, в якій проживали як подружжя, разом вели господарство. Відповідач дбав про неї , утримував, купляв подарунки. Позивач вела домашнє господарство, дбала про відповідача. Разом ходили до родичів, друзів, які сприймали їх за подружжя, їздили подорожувати, відпочивати. Відповідач запевняв, що вони обов`язково одружаться. Влітку 2020р. позивач звернулася до Стрийського міськрайонного суду Львівської області про розірвання мого шлюбу з ОСОБА_4 . У вересні 2020р. позивач завагітніла від відповідача і одразу про це повідомила йому. Він зрадів такій звістці так як хотів дитини. ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач народила другу дитину, дочку ОСОБА_6 . Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Стрию Стрийського району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) зроблено актовий запис про народження дочки ОСОБА_7 № 256 від 08.07.2021р. Оскільки дитина народилася до спливу десяти місяців після припинення шлюбу з ОСОБА_4 , під час реєстрації народження дочки ОСОБА_7 , його зазначено батьком другої дитини відповідно до ч.2 ст.122 СК України.

ОСОБА_4 не є біологічним батьком її другої дитини, оскільки на час зачаття дитини не мав жодних стосунків з нею.

Біологічним батьком дочки ОСОБА_7 є відповідач ОСОБА_2 . Дочка походить від нього. Всю вагітність він був поряд. Піклувався про неї, про старшу дочку, яка проживала разом з ними. Після народження дочки ОСОБА_7 відповідач забирав її з пологового будинку. Разом провели обряд хрещення дочки в Стрийському Соборі Успіння Пресвятої Богородиці.

В даний час вони припинили підтримувати з відповідачем будь-які відносини.

Представник позивача ОСОБА_8 , в судове засідання не з?явилась, однак подала до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Просила, позовні вимоги задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 , в судове засідання не з?явився, однак його представник ОСОБА_9 , подав до суду заяву, згідно якої ОСОБА_2 , позовні вимоги в частині встановлення факту батьківства ОСОБА_2 , щодо їх з позивачем дочки ОСОБА_7 визнав повністю.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Стрию Стрийського району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в судове засідання не з?явився та не повідомив суду про причини своєї неявки.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст .6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Згідно зч.1ст.4,ч.1ст.5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів,а суд,здійснюючи правосуддя,захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб,визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Крім того, за змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивача ОСОБА_10 , та її малолітньої дитини, й причетність до такого порушення їх прав відповідачем ОСОБА_11 , за пред`явленими позовними вимогами сімейного характеру, встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 .

Згідно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 листопада 2020 року шлюб між ОСОБА_4 , та ОСОБА_1 , був розірваний.

Від цього шлюбу ОСОБА_4 , та ОСОБА_1 , мають дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щ підтверджується свідоцтвом про народження.

До розірвання шлюбу, у червні 2018р., ОСОБА_4 , та ОСОБА_1 , припинили підтримувати з чоловіком подружні відносини, стали проживати окремо.

В 2020р. позивач познайомилася з відповідачем. Вони стали підтримувати з ним фактичні шлюбні відносини. Винаймали квартиру в м. Стрий, в якій проживали як подружжя, разом вели господарство.

Згідно свідоцтва про народження від 08.07.2021 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Стрию Стрийського району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), зроблено актовий запис про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - №256. Оскільки дитина народилася до спливу десяти місяців після припинення шлюбу з ОСОБА_4 , під час реєстрації народження ОСОБА_3 , батьком зазначено ОСОБА_4 відповідно до ч.2 ст.122 СК України.

Вказані обставини, відповідач визнав, оскільки подав до суду відповідну заяву.

Згідно рішення Стрийського міськрайонного суду від 26.09.2022, запис ОСОБА_4 , як батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з актового запису №256 від 08.07.2021р., вчиненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Стрию Стрийського району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). Рішення набрало законної сили.

Згідно результату дослідження встановлення біологічної спорідненості Польського центру акредитації досліджень АВ1618 від 13.05.2022, замовлення №77062310, ймовірність біологічного батьківства ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо досліджуваної дитини ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить більше ніж 99,9999%, у звёязу з чим батьківство досліджуваного передбачуваного батька щодо досліджуваної дитини практично підтверджена.

Встановлені судом сімейні правовідносини щодо встановлення батьківства, визначених за рішенням суду, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (надалі СК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Конвенцією про права дитини 1989 року, котрі є частинами національного законодавства України, а також Законом України «Про охорону дитинства».

Так, відповідно до ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

В силу статей 125-126 та 128 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до чинного ЦПК України.

Як роз`яснюється у пунктах 4, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1ст.135СК України). Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити усі відомості,необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище,ім`я та по батькові матері й батька,число,місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини,коли та яким органом його вчинено).

Чинним сімейним законодавством України визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

При цьому, питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це, а чинне сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства у судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06), пункт 49 рішення у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04).

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про якій йдеться в пункті 2, і, до того ж, є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04). Проте, держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06).

Повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо батьківства відповідача ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перевіривши їх доказами, котрі оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, а також встановивши, що позивач як матір зазначеної дитини та діючи, з-поміж іншого, в її інтересах, підтверджує батьківство відповідача ОСОБА_2 , що останній також підтвердив через свого представника поданою заяво, згідно якої позов в частині визначення його як біологічного батька малолітньої дитини ОСОБА_3 , то суд дійшов висновку про визнання відповідача ОСОБА_2 , батьком малолітньої ОСОБА_3 , із одночасним внесенням змін до актових записів про народження дитини, необхідних для реєстрації батьківства зазначеного відповідача.

З огляду на вкаже вище, позовні вимоги у цій справі підлягають до задоволення у повному обсязі.

Керуючись статтями 4-5, 10, 12-13, 77-81, 89-90, 95, 133, 141, 209-211, 234, 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Стрию Стрийського міжрегіонального управління Міністертва юстиції (м. Львів) про визнання батьківства - задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Верхня Липиця Рогатинського району Івано-Франківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженої в м. Стрий Львівської області.

Внести зміни до актового запису про народження №256, складеного 08.07.2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Стрию Стрийського району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Львів) щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказавши батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Верхня Липиця Рогатинського району Івано-Франківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України та видати нове свідоцтво про народження..

Рішення може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Суддя Р. Т. Шрамко