ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 листопада 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/695/21

Головуючий у першій інстанції Ільченко О. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1029/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

секретар: Патук А.А.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідачі: Головне управління Національної поліції в Чернігівській області, Чернігівська обласна прокуратура

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Державна казначейська служба України

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Чернігівської обласної прокуратури про відшкодування завданої шкоди, (суддя Ільченко О.І.), ухвалене у м. Прилуки о 15 годині 42 хвилини,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом у якому, після уточнення вимог, просить: стягнути з Державного бюджету України на його користь втрачений заробіток у зв`язку з незаконним звільненням з роботи за період з 05.05.2016 по липень 2021 року; поновити його на посаді лікаря невропатолога поліклінічного відділення Прилуцької ЦРЛ та лікаря невропатолога поліклінічного відділення Ладанської РЛ № 2; визнати недійсним запис про звільнення з роботи, зроблений у трудовій книжці; стягнути з Державного бюджету України на його користь - 17 000,00 грн на відшкодування сплаченого штрафу; та 50 000,00 грн моральної шкоди та судові витрати.

В обгрунтування позову вказує, що 21 березня 2015 року ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області залишеною без змін вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29.12.2015, згідно якого ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.368 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн з позбавленням права обіймати посаду лікаря, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 2 роки. На виконання вироку ОСОБА_1 було звільнено з роботи та ним сплачено штраф в розмірі 17000,00 грн. Проте, 13 жовтня 2016 року Вищий спеціалізований суд України скасував ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 21 березня 2016 року та направив справу на новий розгляд до апеляційної інстанції. 21 грудня 2016 року ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області було скасовано вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області та справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового судового розгляду прокурор змінив обвинувачення, та вважав, що ОСОБА_1 вчинив злочин за ст. 190 КК України, як шахрайство. Однак, вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.15 ч.1 ст.190 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення. Вироком Чернігівського апеляційного суду від 03.11.2020 вирок Прилуцького міськрайонного суду від 21.10.2019 скасовано та визнано ОСОБА_1 винним за ч.2 ст.15 ч.1 ст.190 КК України з призначенням покарання 510,00 грн штрафу та на підставі ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_1 було звільнено від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Незважаючи на засудження ОСОБА_1 , вирок суду від 29.12.2015 на підставі якого він був зобов`язаний сплатити штраф в сумі 17000,00 грн та його позбавлено обіймати посаду лікаря свідчить про незаконність, як стягнення штрафу, так і про незаконність звільнення. У зв`язку з незаконним звільненням з роботи з 04 травня 2016 року по теперішній час, ОСОБА_1 не отримував заробітної плати.

Такі незаконні дії призвели до душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків. Втративши заробіток позивач вимушений був прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. Через незаконне звільнення у віці 78 років, ОСОБА_1 маючи можливість працювати не міг ніде працевлаштуватися. Моральну шкоду оцінює в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, що становить 50000,00 грн.

Ухвалою суду від 17 серпня 2021 року провадження по справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі закрито у зв`язку з відмовою позивача від таких вимог.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Чернігівської обласної прокуратури про відшкодування завданої шкоди задоволено, стягнуто( повернуто) з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 17 000 грн в рахунок відшкодування сплаченого штрафу згідно квитанції № 21 від 20.04.2016 , 50000 грн моральної шкоди та 193848,40 грн втраченого заробітку з відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України, за період з травня 2016 року по липень 2021 року. Визнано недійсними записи у трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення його з роботи згідно наказу № 67 від 04.05.2016. Судові витрати по справі віднесено на рахунок держави.

Задовольняючи позовні вимоги позивава, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок незаконного засудження ОСОБА_1 за ч.1 ст.368 КК України до покарання у виді 17000,00 грн з позбавленням права обіймати посаду лікаря, позивачу завдано моральної шкоди, оскільки обвинувачення за даною статтею не знайшло свого підтвердження в судовому засідання та прокурор змінив обвинувачення на ст.190 КК України, проте, після набрання вироком законної сили (за одержання службовою особою неправомірної вигоди), позивача було звільнено з роботи, та він вимушений був сплатити присуджений штраф у розмірі 17000,00 грн.

Враховуючи фактичні обставини справи, тривалість моральних страждань позивача та негативні наслідки, які для нього настали у зв`язку із порушенням його прав, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважав за необхідне визначити розмір морального відшкодування в межах вимог позивача в сумі 50 000,00 грн. Загальна сума втраченого заробітку позивача, пов`язаного з незаконним його звільненням, як наслідок незаконного засудження, становить 193848,40 (161828,00 + 32020,40) грн, яка і повинна бути стягнути з держави на користь ОСОБА_1 . Зазначена сума судом вирахувана виходячи з того, що середня заробітна плата на 1,0 посади лікаря-невропатолога поліклінічного відділення КНП «Прилуцька ЦРЛ» за період з травня 2016 року по липень 2021 року становить - 323656,00 грн. Проте, позивач працював на 0,5 посади лікаря, то загальна сума середньої зарплати становить 161828,00 грн. Загальна сума середньої заробітної плати на 1,0 посади лікаря-невропатолога поліклінічного відділення Ладанської районної лікарні № 2 за період з травня 2016 року по вересень 2017 року (оскільки з вересня 2017 року дана посада була скорочена зі штатного розпису) становить 64040,80 грн, а значить 0,5 посади 32020,40 грн. Також позивачу необхідно повернути сплачений ним штраф на користь держави в розмірі 17000,00 грн.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 28.07.2022 року апеляційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури задоволено частково, рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 вересня 2021 року в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним запису про звільнення ОСОБА_1 згідно наказу № 67 від 04.05.2016 року скасовано та відмовлено у задоволенні цієї позовної вимоги. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині стягнення з Державного бюджету моральної шкоди в сумі 50000 грн та 193848 грн втраченого заробітку та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що при розгляді даної категорії справ про відшкодування шкоди передбачена обов`язкова участь Державної казначейської служби України, так як саме орган Казначейства здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України. За позицією Державної казначейської служби України жодної з вичерпних підстав, передбачених статтею 2 Закону України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратурою і судом» для відшкодування шкоди ОСОБА_1 не було наведено позивачем, доказів наявності таких підстав обґрунтування позову не надано. Звільнення від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності не є реабілітуючою обставиною, а тому підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Існує практика розгляду аналогічних спорів і постанови Верховного суду, які є обов`язковими для застосування і які судом першої інстанції не були застосовані.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що апеляційна сарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Прилукцького міськрайонного суду зміні з огляду на зміст апеляційної скарги та мотивувальної частини оскаржуваного рішення. Суд першої інстанції при розгляді вийшов за межі позовних вимог і стягнув моральну шкоду за незаконне засудження, а такі вимоги не були заявлені позивачем, то в цій частині рішення Прилуцького міськрайонного суду підлягає до зміни мотивувальної частини, а саме зміни обґрунтування стягнення з відповідача моральної шкоди, як завданої незаконним звільненням. На сьогоднішній день в Прилуцькому міськрайонному суді, у зв`язку з тим , що ОСОБА_1 було виправдано, відкрито провадження по відшкодуванню шкоди завданої саме за незаконне засудження. ОСОБА_1 вважає, що коли судовим рішенням в тому числі і обвинувальним вироком було встановлено, що вирок ухвалений Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області від 29.12.2015 року є незаконним, то як наслідок є незаконним зі вільненням ОСОБА_1 з роботи.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1,4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій ст.370 ЦПК України, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 ЦПК України якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду в оскарджуваній частині.

По справі встановлено, що вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29.12.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 21.03.2016 року, ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 1 ст. 368 (одержання службовою особою неправомірної вигоди) КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн з позбавленням права обіймати посаду лікаря, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 2 роки. Вирок набрав законної сили 21.03.2016 року (а.с. 16-25).

На виконання вироку, згідно копії квитанції № 21 від 20.04.2016 року, засудженим ОСОБА_1 було сплачено штраф в розмірі 17000,00 грн (а.с.11).

Згідно запису № 11 в трудовій книжці вбачається, що на підставі наказу № 67 від 04.05.2016 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за п. 7 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з набранням законної сили вироку суду.

Як вбачається з записів трудової книжки, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був переведений на 0,5 посади лікаря невропатолога поліклінічного відділення Прилуцької ЦРЛ та 0,5 посади лікаря невропатолога поліклінічного відділення Ладанської РЛ № 2 (а.с. 13-15).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 жовтня 2016 року було скасовано ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 21 березня 2016 року щодо засудження ОСОБА_1 та справу направлено на новий апеляційний розгляд (а.с. 26-27).

21 грудня 2016 року ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області було скасовано вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29.12.2015 щодо ОСОБА_1 та направлено справу для розгляду до суду першої інстанції (а.с. 28-30).

Згідно вироку Чернігівського апеляційного суду від 03.11.2020 року виправдувальний вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21.10.2019 скасовано, та ОСОБА_1 визнано винним за ч.2 ст.15 ч.1 ст.190 КК України з призначенням покарання 510,00 грн штрафу, та на підставі ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_1 було звільнено від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності (а.с. 31-37).

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в порядку, передбаченому статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 495/6187/16 (провадження № 61-8385св20), від 29 червня 2022 року у справі № 201/9398/20 (провадження № 61-11520св21).

Відповідачами у справі позивач визначив органи, діяннями яких завдано шкоду, тобто через ці органи держава бере участь як відповідач.

Тобто держава як учасник цивільних відносин у цій справі виступає в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі

№ 242/4741/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15).

Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України про незалучення до участі у справі Державної казначейської служби України є необґрунтованими та спростовуються зазначеними вище нормами права і релевантною практикою Верховного Суду щодо застосування цих норм у спірних правовідносинах.

У судоворму засіданні апеляційного суду учасники справи повідомили суд про виконання рішення суду першої інстанції в частині повернення сплаченого позивачем штрафу в розмірі 17000 грн, а тому рішення в цій чстині не оскарджується та не переглядається апеляційним судом.

Задовольняючи позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди та втраченого заробітку суд першої інстанції враховуючи фактичні обставини справи дійшов висновку, що саме внаслідок незаконного засудження ОСОБА_1 за ч.1 ст.368 КК України до покарання у виді 17000,00 грн з позбавленням права обіймати посаду лікаря, позивачу завдано моральної шкоди, оскільки обвинувачення за даною статтею не знайшло свого підтвердження в судовому засідання та прокурор змінив обвинувачення на ст.190 КК України, проте, після набрання вироком законної сили (за одержання службовою особою неправомірної вигоди), позивача було звільнено з роботи, та він вимушений був сплатити присуджений штраф у розмірі 17000,00 грн. Суд, прийняв доводи позивача на обґрунтування моральної шкоди, яка виражається в тому, що було порушено його право на працю, оскільки після звільнення у віці 78 років, маючи можливість працювати, не міг ніде взагалі працевлаштуватися, не говорячи вже, щоб за фахом. Звільнення позивача з роботи як хабарника, після сумлінної бездоганної праці заподіяло ОСОБА_1 непоправних психологічних страждань.

Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Положеннями частин першої, другої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої статті 3 КПК України).

У статті 42 КПК України міститься широке коло прав, одним з яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися.

Звертаючись з апеляційною скаргою Державна казначейська служба України посилаючись на Положення про застосування Закону України статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначала, що право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації.

Аналізуючи обставини справи, докази наявні у матеріалах справи, норми права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апеляційної скарги щодо відсутності у позивача права на відшкодування моральної шкоди та втраченого заробітку, оскільки ОСОБА_1 не був повністю реабілітований та на нього не поширюються положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Засудження ОСОБА_1 за ст. ч.2 ст.15 ч.1 ст.190 КК України та перекваліфікаці дій з ч.1 ст.368 КК України на ч.2 ст.15 ч.1 ст.190 КК України не можуть бути підставою для такого відшкодування, оскільки в основу обвинувачення було покладено обставини, докази, які були здобуті під час проведення слідства. Також жодна з підстав, яка є підставою для відшкодування шкоди передбачених ст.1 вище зазначеного Закону і на яку посилається позивач у своєму позові, відсутні.

Отже, рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 вересня 2021 року та постанова Чернігівського апеляційного суду від 28 липня 2022 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Чернігівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, втраченого заробітку підлягають скасуванню.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» виникає у особи у випадку повної реабілітації.

При цьому за умови часткового виправдання осрби, але визнання її винною за іншим інкримінованим кримінальним правопорушенням, не свідчить про незаконність дій органів досудового слідства у цілому, а звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, не може бути підставою для висновку про незаконний характер дій органів досудового слідства.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Чернігівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, втраченого заробітку слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 вересня 2021 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 28 липня 2022 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Чернігівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, втраченого заробітку - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Чернігівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, втраченого заробітку відмовити.

В іншій частині рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 вересня 2021 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 28.07.2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 5 грудня 2022 року.

Головуючий: Судді: