Номер провадження 2-к/756/1/22
УХВАЛА

Іменем України

12 жовтня 2022 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Банасько І.М.,

за участю секретаря судового засідання Слуцького О.П.,

представника заявника Любченко Т.С. ,

представника заінтересованої особи Сердюк Ю.А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), заінтересована особа: ОСОБА_5 , про визнання на території України рішення Дільничого суду м. Фрайбург в Брайсгай від 06.02.2020 у сімейній справі №41 F 2632/19 про задоволення заяви позивача - ОСОБА_3 про передачу їй одноосібних батьківських прав на дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що не підлягає примусовому виконанню,

УСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_3 через свого представника - адвоката Любченко Т.С. звернулася до Оболонського районного суду м. Києва із клопотанням про визнання на території України рішення Дільничого суду м. Фрайбург в Брайсгай від 06.02.2020 у сімейній справі №41 F 2632/19 про задоволення заяви ОСОБА_3 про передачу їй одноосібних батьківських прав на дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що не підлягає примусовому виконанню.

Вимоги заяви обґрунтовує наступним. Дільничим судом м. Фрайбург в Брайсгай Федеративної Республіки Німеччини у справі №41 F 2632/19 прийнято рішення у сімейній справі за позовом ОСОБА_3 до відповідача - ОСОБА_5 та передано батьківські права на дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачу - ОСОБА_9 .

У своєму рішенні суд зазначає: «Справа стосується опіки над дитиною ОСОБА_10 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_7 - дитина позивача та відповідача, які одружилися 04.06.2010 року та проживають окремо з грудня 2018 року. ОСОБА_7 жила з матір`ю після розлучення батьків і не контактувала більше з батьком з вересня 2019 року, при цьому причини цього є спірними. Сторони, що мають спільні батьківські права, домовилися на підставі нотаріально оформленої угоди про врегулювання наслідків розлучення від 16.06.2019 року, зокрема про те, що ОСОБА_7 буде і надалі проживати разом з матір`ю і що батько погодиться на судову заяву матері про передачу їй батьківських прав. Мати просила суд передати їй батьківські права на ОСОБА_7 . Відповідач не заперечував проти заяви…. Суд заслухав мати та батька особисто… Заява матері про передачу їй одноосібних батьківських прав задоволена….Рішення набрало чинності 31.03.2020 р.».

Таким чином, із змісту судового рішення вбачається, що відповідач - ОСОБА_5 не просто був повідомлений про дату та час судового розгляду, а безпосередньо приймав участь у ньому. Крім того, в документі самого рішення стоїть печатка Дільничого суду Фрайбург ім Брайсгау та підпис посадової особи канцелярії з інформацією про те, що рішення набрало чинності 31.03.2020 р., тобто не було оскаржено.

За твердженням представника заявника в Україні виконання рішень іноземних судів визнаються та виконуються у двох випадках: якщо це прямо передбачено міжнародним договором, ратифікованим Верховною Радою України; за принципом взаємності. В українських судових рішеннях з питань визнання та виконання рішень Німеччини містяться посилання на лист Міністерства закордонних справ України №72/17-680-1762 від 08.06.2011 щодо практики визнання та виконання рішень іноземних судів на території ФРН.

З листа Міністерства Закордонних справ України №72/17-680-1762 від 08 червня 2011 року щодо практики визнання та виконання рішень іноземних судів на території Федеративної Республіки Німеччини вбачається, що за інформацією, отриманою посольством України у ФРН остання дотримується загальноприйнятої практики міжнародного права, а саме: в разі відсутності двосторонньої угоди з іноземною державою про взаємне визнання та виконання судових рішень, застосовується принцип взаємності. Враховуючи той факт, що ФРН уклала угоди про визнання та виконання судових рішень лише з 11 країнами (Швецією 1929 р., Італією 1936 р., Бельгією 1958р., Австрією 1959 р., Великобританією 1960 р., Грецією 1961 р., Нідерландами 1962 р., Тунісом 1966 р., Норвегією та Ізраїлем 1977 р., Іспанією 1983 р.), Посольством відзначається поширеність практики визнання німецькими судами рішень іноземних судів на підставі принципу взаємності.

Сутність принципу взаємності полягає у наданні особам іноземної держави певних прав чи певного правового режиму за умови, що особи країни, що їх надає, користуватимуться аналогічними правами або правовим режимом у визначеній іноземній державі. На сьогодні існують прецеденти визнання рішень судів Німеччини на території України, коли заявники, звертаючись з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення цієї країни, зазначають, що компетентні суди Німеччини виконують рішення компетентних українських судів. Таким чином, практика визнання рішень німецьких судів українськими судами, у свою чергу, має свій безпосередній вплив на визнання рішень судів України на території ФРН.

Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.12.1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражі і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» зазначено, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни. Пунктом 17 зазначено: не потребують виконання рішення про: визнання прав; оголошення банкрутом; визнання недійсними певних актів; визнання, оспорення батьківства; позбавлення батьківських прав; розірвання шлюбу та ін.

Таким чином, рішення Дільничого суду м. Фрайбург в Брайсгай (суд у сімейних справах) у сімейній справі №41 F 2632/19 про задоволення заяви позивача - ОСОБА_3 про передачу їй одноосібних батьківських прав на дитину - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відноситься до судових рішень, які не підлягають примусовому виконанню, оскільки не носить зобов`язального або майнового характеру, тому строк пред`явлення його до виконання не пропущений.

Заява надійшла до Оболонського районного суду міста Києва 04.10.2021.

23.10.2021 в порядку ст.467 ЦПК України судом надано термін для подання заперечень.

07.12.2021 представником ОСОБА_5 - адвокатом Сердюк Ю.А. заперечення на вказане клопотання. Просила суд відмовити у задоволенні клопотання про визнання рішення Дільничого суду м. Фрайбург в Брайсгай у сімейній справі №41 F 2632/19 про задоволення заяви ОСОБА_3 про передачу їй одноосібних батьківських прав на дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що не підлягає виконанню. В обгрунтування заперечень вказувала, що у клопотанні заявниця наголошувала на принципі взаємності як на головній умові визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню. Зі змістом клопотання, сутність принципу взаємності полягає у наданні особам іноземної держави певних прав чи певного правового режиму за умови, що особи країни, що їх надає, користуватимуться аналогічними правами або правовим режимом у визначеній іноземній державі. Вирішуючи питання позбавлення батьківських прав одного з батьків і подальшу долю дитини ОСОБА_7 , яка є громадянкою України і народжена в Україні, не можна суперечити нормам чинного українського законодавства і нехтувати положеннями Сімейного кодексу України як спеціальним нормативно-правовим актом, що визначає умови і порядок позбавлення батьківських прав, що не має аналогічного підходу до норм німецького законодавства. Умови та порядок визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню визначаються статтями 471-473 ЦПК України. У визнанні в Україні рішення іноземного суду, що не підлягає виконанню, може бути відмовлено з підстав, встановлених ст. 468 ЦПК України. Зокрема, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 468 ЦПК України у задоволенні клопотання може бути відмовлено, якщо рішення ухвалено у справі, розгляд якої належить виключено до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України. Рішенням Дільничого суду ОСОБА_5 позбавляється батьківських прав на доньку ОСОБА_7 шляхом передачі одноосібних батьківських прав до заявниці. Відповідно до рішення Дільничого суду, ОСОБА_5 зобов`язується надати свою згоду на судову заяву про передачу батьківських прав на дитину виключно пані ОСОБА_3 . Відтак, заявниця просить визнати рішення Дільничого суду, яким передати одноосібні права на дитину за згодою батька, тим самим позбавити його батьківських прав у повній мірі. По-перше, положення ст. 164 СК України, що визначає підстави позбавлення батьківських прав, не передбачає однією із таких підстав добровільну передачу одноосібних батьківських прав одному з батьків. Більш того, відповідно до ч. 3 ст. 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Отже, до ОСОБА_5 не може бути застосована жодна із підстав позбавлення батьківських прав, що визначені у ст. 164 СК України. По-друге, відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом справ щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відтак, вирішення судом справи про позбавлення батьківських прав без вмотивованого рішення органу опіки та піклування є неможливим. Крім того, у рішенні Дільничого суду зазначено, що управління у справах молоді міста Фрайбурга не надало своєї заяви через відсутність відповідального співробітника через хворобу. Відтак, Дільничний суд виніс рішення без врахування письмового висновку управління щодо розв`язання спору, що мав одержати відомості в результаті обстеження справи.

13.12.2021 ухвалою суду клопотання призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні представник заявника - адвокат Любченко Т.С. вимоги клопотання підтримала, просила задовольнити з підстав, викладених у ньому. Окрім того, вказувала, що метою визнання рішення іноземного суду на території України є безперешкодний виїзд та в`їзд з території України, а ніяк не позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно його доньки ОСОБА_7 .

Представник ОСОБА_5 - адвокат Сердюк Ю.А. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання з огляду на викладене у запереченнях на клопотання.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення клопотання з наступних підстав.

Так, із матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 04.06.2010 зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис 605; прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_3 (а.с. 41).

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с. 42).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києві від 14.02.2020 у справі №756/16197/19 ухвалено шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , зареєстрований 04.06.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис 605 - розірвати (а.с. 60).

Дільничим судом м. Фрайбург в Брайсгай Федеративної Республіки Німеччини у справі №41 F 2632/19 прийнято рішення у сімейній справі за позовом ОСОБА_3 до відповідача - ОСОБА_5 , яким ухвалено - батьківські права на дитину ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , передаються позивачу. Рішення набрало чинності 31.03.2020.Рішення засвідчено в м. Фрайбург ім. Брайсгау 02.04.2020 (а.с. 7-18).

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 від 19.10.2021 заявник ОСОБА_3 змінила прізвище, ім`я та по батькові на ОСОБА_3 (а.с. 103).

За приписами 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 17 Постанови Верховного Суду України від 24.12.1999 №12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу України» не потребують виконання рішення про: визнання прав; оголошення банкрутом; визнання недійсними певних актів; визнання, оспорювання батьківства; позбавлення батьківських прав; розірвання шлюбу; встановлення фактів, що мають юридичне значення; усиновлення; визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

У відповідності до ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно ст. 471 ЦПК України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що якщо застосування права іноземної держави залежить від взаємності, то вважається, що воно існує, оскільки не доведено інше.

Таким чином, принцип взаємності означає, що рішення суду певної держави повинно визнаватись та виконуватись в Україні, якщо тільки немає доказів того, що рішення українських судів не визнаються і не можуть бути виконані на території такої держави.

Оскільки між Україною та Федеративною Республікою Німеччина не укладено договору про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, то рішення суду Федеративної Республіки Німеччина визнається в Україні за принципом взаємності і відсутність двостороннього договору не може бути підставою для невизнання рішення.

Тому, для даних правовідносин слід застосовувати принцип взаємності для визнання рішення суду.

У статті 472 ЦПК України зазначено, що клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою.

До клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, додаються такі документи: засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про визнання якого порушується клопотання; офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили, якщо це не зазначено в самому рішенні; засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, судом встановлено, що представником заявника до клопотання долучено копію рішення іноземного суду, яке засвідчено в установленому законом порядку з відміткою про набрання ним законної сили та з засвідченим перекладом українською мовою.

Відповідно до ч. 7 ст. 473 ЦПК України у визнанні в Україні рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, може бути відмовлено з підстав, встановлених статтею 468 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 468 ЦПК України якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено:

1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;

2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи;

3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;

4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;

5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;

6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду;

7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;

8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання;

9) в інших випадках, встановлених законами України.

Аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні по справі обставини, враховуючи, що зазначене рішення іноземного суду, за законодавством держави, на території якого воно постановлено, набрало законної сили; сторони, стосовно яких постановлено зазначене рішення іноземного суду приймали участь у судовому процесі; рішення у справі постановлено судом, що відповідає нормам чинного законодавства України та предмет спору за законами України підлягає судовому розгляду; відомості про ухвалення рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, а також відомості про те, що раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання зазначеного рішення іноземної держави відсутні; заяву подано у визначенні нормами чинного законодавства строки та виконання зазначеного рішення не загрожує інтересам України, тобто підстави передбачені ст. 468 ЦПК України для відмови у визнанні в Україні зазначеного рішення іноземного суду відсутні.

Окрім цього, судом не встановлено інших обставин, які могли б слугувати підставою для відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) про визнання рішення іноземного суду, яке не підлягає примусовому виконанню.

Суд звертає увагу заінтересованої особи та/або його представника на те, що визнання на території України рішення Дільничого суду м. Фрайбург в Брайсгай Федеративної Республіки Німеччини від 06.02.2020 у справі №41 F 2632/19 не призводить до позбавлення батьківських прав на території України ОСОБА_5 відносно доньки ОСОБА_7 , а також, зазначене рішення суду не підлягає примусовому виконанню на території України.

Визнання рішення іноземного суду в Україні необхідне заявнику для безперешкодного перетину дитиною ОСОБА_7 кордону України.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 473 ЦПК України за наслідками розгляду клопотання, а також заперечення у разі його надходження, суд постановляє ухвалу про визнання в Україні рішення іноземного суду та залишення заперечення без задоволення або про відмову у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

Згідно із п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року за № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражі і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

З урахування вище викладеного, судом не встановлено підстав для відмови в задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, передбачених ст. 468 ЦПК України, в зв`язку з чим, суд приходить до висновку, про визнання в Україні рішення Дільничого суду м. Фрайбург в Брайсгай від 06.02.2020 у сімейній справі №41 F 2632/19 про задоволення заяви позивача - ОСОБА_3 про передачу їй одноосібних батьківських прав на дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.ст. 259 - 261, 353 - 355, 468, 471 - 473 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), заінтересована особа: ОСОБА_5 , про визнання на території України рішення Дільничого суду м. Фрайбург в Брайсгай від 06.02.2020 у сімейній справі №41 F 2632/19 про задоволення заяви позивача - ОСОБА_3 про передачу їй одноосібних батьківських прав на дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що не підлягає примусовому виконанню - задовольнити.

Визнати на території України рішення Дільничого суду м. Фрайбург в Брайсгай від 06.02.2020 у сімейній справі №41 F 2632/19 про задоволення заяви позивача - ОСОБА_3 про передачу їй одноосібних батьківських прав на дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заперечення заінтересованої особи - ОСОБА_5 на клопотання ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) про визнання на території України рішення Дільничого суду м. Фрайбург в Брайсгай від 06.02.2020 у сімейній справі №41 F 2632/19 про задоволення заяви позивача - ОСОБА_3 про передачу їй одноосібних батьківських прав на дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст ухвали суду складено та підписано - 17.10.2022.

Суддя І.М. Банасько