Справа № 442/9416/21 Головуючий у 1 інстанції: Павлів З.С.
Провадження № 22-ц/811/573/22 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Симця В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 січня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального закладу Львівської обласної ради Дрогобицький музичний фаховий коледж імені В.Барвінського (в подальшому «відповідач», «коледж»), у якому просила визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 08.11.2021 року № 145 «Про відсторонення від роботи» в частині відсторонення від виконання трудових обов`язків позивачки.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивачка працює у коледжі на посаді викладача відділу оркестрових струнних інструментів. 08.11.2021 року виконувач обов`язків директора коледжу Чумак Ю.В. повідомив її про відсторонення від роботи та пояснив, що наказ про її відсторонено було видано у зв`язку з відсутністю у роботодавця інформації щодо наявності у неї профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом Sars-CoV-2. Вважає, що вищезгаданий наказ прийнятий за відсутності визначених законом підстав, чим було порушено її трудові права, а тому є незаконним та підлягає скасуванню. Вважає, що відсторонення у разі відмови або ухилення від обов`язків профілактичних щеплень не належить до переліку вичерпних підстав, визначених у ст.46 КЗпП України для відсторонення працівника від роботи, і ненадання нею роботодавцю інформації про стан здоров`я не може стати підставою для відсторонення від роботи. Безпосередньо роботодавець не уповноважений засвідчувати факт відмови чи ухилення від проходження щеплення. Такими повноваженнями наділяється лише лікар. Вважає, що щеплення є медичним втручанням і трактується як лікування. Вважає, що оспорюваним наказом про відсторонення її від роботи обмежено її конституційне право на працю, а тому обмеження доступу до праці у вигляді обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом Sars-CoV-2, не можуть стати підставою для відсторонення від роботи (а.с. 1-5).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 23-26).

Дане рішення оскаржила позивачка.

Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права (а.с. 28-35).

Апелянт, будучи своєчасно (09.05.2022 року) належним чином повідомленою про апеляційний розгляд справи об 12-00 год. 20 червня 2022 року (а.с. 61), в судове засідання не з`явилася і про причини такої неявки суд не повідомила, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи на підставі наявних у ній даних та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обгрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6 частини 2 статті 356).

Виходячи з предмету спору та заявлених позовних вимог, саме позивач належними та допустимими доказами мала б довести те, що:

-нею станом на 08.11.2021 року (дата наказу, що оскаржується) пройдено щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2;

або

-у неї є наявними протипоказання до вакцинації проти COVID-19;

або

-наказ по коледжу № 145 від 08.11.2021 року про відсторонення її від роботи порушує певні конкретні норми права або суперечить їм.

Як вбачається з доводів позовної заяви, позивачка, оскаржуючи наказ по коледжу № 191-к від 08.11.2021 року про відсторонення її від роботи, визнає ту обставину, що станом на день написання позовної заяви (датованої 29.11.2021 року) нею не пройдено щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а відтак ця обставина (в силу положень, передбачених частиною 1 статті 82 ЦПК України) доказуванню не підлягає.

Позовна заява також не містить доводів стосовно того, що у позивачки є наявними протипоказання до вакцинації проти COVID-19, та доказів про наявність таких протипоказань.

При цьому всі доводи позовної заяви зводяться до того, що оскаржуваний позивачкою наказ не відповідає положенням чинного законодавства та суперечить цим положенням.

В той же час, в оскаржуваному рішенні наведено детальний та ґрунтовний аналіз всім доводам, які наведені у позовній заяві, щодо відповідності наказу, який оскаржується позивачем, чинному законодавству.

Підтвердженням цього є те, що апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду про відповідність оскаржуваного наказу чинному законодавству, а саме: доводів про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, оскільки у ній не зазначено положення якого саме закону, який не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, судом неправомірно було застосовано при ухваленні оскаржуваного рішення, чи навпаки положення якого саме закону підлягали до застосування до спірних правовідносин, однак не були застосованими судом.

В апеляційній скарзі не зазначено, в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення (які саме обставини та (чи) докази, що мають значення для справи, судом встановлені та (чи) оцінені неповно та (або) неправильно); які саме нові обставини і (або) докази підлягають встановленню, дослідженню чи оцінці в ході апеляційного розгляду справи тощо; так само, як у ній не наведено заперечень проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 січня 2022 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 20 червня 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.