ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

за участю секретаря Гладиш К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №234/12315/20 за позовною заявою Костянтинівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 19 листопада 2021 року,

встановив:

У серпні 2020 року Костянтинівська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати.

Позов мотивований тим, що 10 березня 2018 року між Костянтинівською міською радою та фізичними особами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було укладено договір оренди землі №1194/1 строком на 3 роки, за умовами якого позивач надав орендарям у строкове платне користування земельну ділянку за кадастровим номером №:00:020:0915 для обслуговування кафе у АДРЕСА_1 .

19 квітня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування, відповідно до якого кафе з надвірними будівлями загальною площею 1478,7 м2 передано у власність ОСОБА_1 . У вказаному договорі зазначено, що приміщення кафе з надвірними будівлями розташоване на земельній ділянці Костянтинівської міської ради, якій присвоєно кадастровий номер :00:020:0915 площею 0,3740га та яка знаходиться у комунальній власності.

20 вересня 2018 року Костянтинівською міською радою прийнято рішення за №6/87-1997 про припинення права користування земельною вищевказаною ділянкою громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що в подальшому стало підставою для укладання додаткових угод з орендарями про припинення договору оренди землі №1194/1 та підписано акт прийому-передачі земельної ділянки. ОСОБА_1 як новий власник об`єкта нерухомості жодного разу не звертався до Костянтинівської міської ради з питання укладання оренди вказаної земельної ділянки. Відтак, відповідач, не оформивши та належним чином не зареєструвавши речові права на земельну ділянку, за умови фактичного користування нею, в період з 17 жовтня 2018 року по 31 липня 2020 року не вносив плату за користування нею, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Враховуючи вищезазначене, міський голова Костянтинівської міської ради просить суд стягнути з ОСОБА_1 безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою без поважних на те підстав у період з 17 жовтня 2018 року по 31 липня 2020 року у сумі 41 7850,34 гривень та судові витрати у сумі 6 267,75 гривень.

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 17 травня 2021 року задоволені позовні вимоги Костянтинівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Костянтинівської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою з кадастровим №:00:020:0915 без належних на те правових підстав за період з 17 жовтня 2018 року по 31 липня 2020 року у сумі 41 7850, 34 гривень.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

19 листопада 2021 року ухвалою Краматорського міського суду Донецької області заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Краматорського міського суду Донецької області від 17 травня 2021 року залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 17 травня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Костянтинівської міської ради.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом він не був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, чим порушено його право на справедливий суд та є самостійною підставою для скасування рішення суду. При цьому скаржник посилається на положення ст. 74, 76 ЦПК України.

Також зазначає, що предметом позову у справі є стягнення з власника об`єктів нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені. Стверджує, що йому було не відомо про припинення договору оренди № 1194/1 з попередніми власниками будівлі. Відповідно до діючого законодавства України позивач за рішенням відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування орендодавця, повинен був надіслати йому проект Договору оренди землі зі всіма істотними умовами договору, у тому числі і з сумою орендної плати.

Посилаючись на практику Верховного Суду вказує, що він не вважається таким, що набув майно та зберіг його без достатньої правової підстави, оскільки у попередніх власників кафе було оформлено Договір оренди з Костянтинівською міською радою і відповідно до нього перейшло право оренди земельної ділянки, на якій розміщене кафе та яка була відведена в оренду попередньому власнику. Вважає, що, оскільки право користування земельною ділянкою у попередніх власників було оформлено належно на момент укладення договору дарування ОСОБА_1 , у суду не було законних підстав стягувати з відповідача на користь позивача безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати на підставі статей 2012-2014 ЦК України.

Костянтинівською міською радою на апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано письмовий відзив, в якому Костянтинівська міська рада просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 17 травня 2021 року без змін. В обґрунтування відзиву зазначено, що судом зроблено правильний висновок про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 як фактичного власника та користувача об`єкта нерухомості, розташованого на спірній земельній ділянці, безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 17 жовтня 2018 року по 31 липня 2020 року у сумі 417 850,34 гривні. Крім того, вважає, що судом виконані всі необхідні дії для належного повідомлення відповідача про місце і час розгляду справи. Тому підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судове засідання апеляційного суду представник позивача Костянтинівської міської ради та відповідач ОСОБА_1 не з`явилися, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з часу виникнення права власності на нерухоме майно у відповідача виник й обов`язок сплачувати грошові кошти за використання земельної ділянки у встановленому законодавством розмірі відповідно до статей 1212 - 1214 ЦК України, тобто відповідач повинен відшкодувати позивачу всі доходи, які він одержав або міг одержати від цього майна.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно договору дарування від 19 квітня 2018 року колишнє кафе з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та має наступні характеристики: загальна площа 1 478,7 кв.м та складається з основної будівлі А-1, загальною площею 1372,7 кв.м ; склад Д-1 загальною площею 22,1кв.м; майстерня-склад-холодильна камера З-1 загальною площею 83,9 кв.м, огорожа №1-2 переходять у власність від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 . Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Задорожним Д.В. та зареєстрований у реєстрі за № 643. (а.с. 15)

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 24 жовтня 2018 року № 142571718, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 30 липня 2020 року № 218374330, земельна ділянка, кадастровий номер якої №:00:020:0915, належить до земель комунальної власності територіальної громади м. Костянтинівка в особі Костянтинівської міської ради. (а.с. 25)

10 березня 2015 року між Костянтинівською міською радою та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 було укладено договір оренди землі № 1194/1 строком на 3 роки, на підставі якого позивач надав орендарям у строкове платне користування земельну ділянку за кадастровим номером №:00:020:0915 для обслуговування кафе у АДРЕСА_1 загальною площею 0,3740 га. (а.с. 16)

10 березня 2018 року строк дії договору оренди землі № 1194/1 сплив.

Враховуючи, що Костянтинівською міською радою 20 вересня 2018 року прийнято рішення № 6/87-1667, пунктом 35 якого припинено право користування спірної земельної ділянки орендарями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про що 16 жовтня 2018 року сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди землі та внесено відповідний запис про припинення речового права до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, порушення прав Костянтинівської міської ради настає з 17 жовтня 2018 року. (а.с. 22, 23)

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 218372059 від 30 липня 2020 року право власності на нежитлову будівлю, а саме приміщення колишнього кафе з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування № 643, виданого приватним нотаріусом 19 квітня 2018 року. (а.с. 20-21)

Між позивачем та відповідачем станом на 17 жовтня 2018 року відсутні будь-які договірні відносини, право оренди на спірну земельну ділянку від колишнього власника об`єкта не перейшло, у зв`язку з чим користування зазначеною земельною ділянкою ОСОБА_1 є безпідставним.

Відповідач ОСОБА_1 у період з 17 жовтня 2018 року по 31 липня 2020 року не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг у себе майно - грошові кошти.

Звертаючись до суду з позовом Костянтинівська міська рада обґрунтовувала позовні вимоги посиланням на положення статей 1212-1214 ЦК України.

Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до положень ст. 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно зі ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, у випадку використання земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди, власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотримання орендної плати в порядку, визначеному статтею 1212 ЦК України.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Частиною 1 ст. 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.

Отже, посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції помилкового застосував до спірних правовідносин положення статті 1212 ЦК України не можуть бути прийняті судом, оскільки вказані твердження відповідача спростовуються вищевикладеним.

Проте, колегія суддів погоджується і з доводами ОСОБА_1 щодо наявності підстав для обов`язкового скасування судового рішення через неналежне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, N 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства (п. 3 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 8 ЦПК України).

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (ч. 2 ст. 211 ЦПК України).

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (ч. 6, 7 ст. 128 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), N 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на "усне слухання". Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, N 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Відповідно до ч. 1, 2 та 5 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Аналогічні висновки зроблені в постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі N 755/15824/15-ц (провадження N 61-23983сво18) та від 18 квітня 2022 року у справі N 522/18010/18 (провадження N 61-13667сво21).

Матеріалами справи підтверджується, що ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 05 жовтня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Костянтинівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати. (а.с. 61)

04 грудня 2020 року ухвалою Краматорського міського суду Донецької області призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом учасників справи на 23 грудня 2020 року. (а.с. 76)

Тобто, судом визначено обов`язкове повідомлення сторін про розгляд справи.

Судовий розгляд справи 23 грудня 2020 року та 25 лютого 2021 року відкладався судом у зв`язку з неявкою сторін, що підтверджується відповідними довідками (а.с. 79, 87)

17 травня 2021 року суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача ОСОБА_1 , ухваливши заочне рішення.

В матеріалах справи наявна кореспонденція, яка відправлялась на адресу ОСОБА_1 , проте була повернута з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 62, 78, 84) та «за закінченням терміну зберігання». (а.с. 68)

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17 (провадження № 14-507цс18) зроблено висновок, що «приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду».

Також матеріали справи містять копію оголошення на сайті суду про виклик відповідача ОСОБА_1 в судове засідання на 17 травня 2021 року на 08.00 годин (а.с. 91), що свідчить про неналежне повідомлення відповідача. Інші підтвердження про повідомлення відповідача про розгляд справи в судовому засіданні 17 травня 2021 року в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, 17 травня 2021 року суд першої інстанції розглянув справу за відсутності сторін та ухвалив заочне рішення, не перевіривши при цьому належне повідомлення відповідача про судовий розгляд справи.

Нормами п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України встановлено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Виходячи з наведеного, колегія суддів доходить висновку, що розглянувши справу за відсутності відповідача ОСОБА_1 , суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про його неналежне повідомлення про розгляд справи, є обґрунтованими, а порушення судом норм процесуального права є підставами для скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючі докази, мають обов`язок обґрунтовувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За наведених підстав, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а заочне рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Разом з тим, ураховуючи, що скасування заочного рішення суду першої інстанції зумовлено порушенням норм процесуального права, а саме, ухвалення рішення за відсутності відповідача без його належного повідомлення, та не призвело до ухвалення іншого по суті рішення, ніж оскаржуване, підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 19 листопада 2021 року скасувати.

Позов Краматорської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Костянтинівської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою з кадастровим №:00:020:0915 за період з 17 жовтня 2018 року по 31 липня 2020 року в сумі 417 850,34 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Костянтинівської міської ради судовий збір в сумі 6 267,75 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 28 листопада 2022 року.

Головуючий О.І. Корчиста