Номер провадження: 22-ц/813/7980/22
Справа № 523/7778/17
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

23.12.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/7778/17

Номер провадження: 22-ц/813/7980/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідачі - 1) Відділ поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління національної поліції в Одеській області, 2) Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору - Головне управління національної поліції в Одеській області,

розглянув у передбаченому ч. ч. 7, 8 ст. 40 ЦПК України порядку заяву ОСОБА_1 про відвід судді Заїкіна А.П., під час розгляду цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління національної поліції в Одеській області, про стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Сувертак І.В. 13 липня 2022 року, повний текст рішення складений 19 липня 2022 року,

встановив:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить суд зобов`язати Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області виплатити позивачу відшкодування моральної шкоди у розмірі - 100 000 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що внаслідок протиправних дій Суворовського відділення поліції в м. Одесі ГУПН (Відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області), позивачу було завдано моральної шкоди, у вигляді неабияких страждань, у зв`язку з чим він звернувся до суду про захист своїх прав та відшкодування завданої моральної шкоди.

Розмір відшкодування моральної шкоди -100 000 грн. ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він перебуває на обліку в Одеському міському психіатричному диспансері та змушений проходити регулярні примусові обстеження. Позивач вважає, що між його хворобою та моральними стражданнями, які приносить йому щорічна боротьба за відновлення його прав, є прямий зв`язок. Моральна шкода виражається в тому, що на протязі багатьох років він не може відновити свої порушені права саме з вини тих державних органів, які повинні їх захищати, щоразу змушуючи його витрачати час та кошти для забезпечення його прав.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13 липня 2022 року відмовлено у задоволенні вищевказаної позовної заяви ОСОБА_1 ..

Рішення суду мотивовано тим, що у зв`язку із не залученням до участі у справі всіх належних відповідачів, не заявлення позивачем клопотань про заміну відповідача належним відповідачем у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 липня 2022 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справ, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26 серпня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху з підстав пропуску строку на апеляційне оскарження, відсутністю заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Апелянту надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

14.09.2022 року від ОСОБА_1 надійшла заява про роз`яснення ухвали Одеського апеляційного суду від 26 серпня 2022 року про залишення апеляційної скарги без руху.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 вересня 2022 року у роз`ясненні ухвали було відмовлено.

26.09.2022 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. У вказаному клопотанні апелянтом, крім прохання про поновлення строку на апеляційне оскарження, ставиться питання про відвід судді Заїкіна А.П..

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 вересня 2022 року визнано необгрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід судді Заїкіна А.П.. Справу передано до канцелярії суду з метою визначення судді для розгляду заяви про відвід судді Заїкіна А.П..

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.10.2022 року, постановленою у складі судді Ігнатенко П.Я., відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Заїкіна А.П..

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06 жовтня 2022 року поновлено строк ОСОБА_1 на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 липня 2022 року в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

24.10.2022 року повторно від ОСОБА_1 надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. У вказаному клопотанні апелянтом, крім прохання про поновлення строку на апеляційне оскарження, ставиться питання про відвід судді Заїкіна А.П. (вказана заява є ідентичною заяві, поданій 26.09.2022 року).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Заїкіна А.П. залишено без розгляду (Т. 3, а. с. 12 - 14 зворотна сторона).

07.11.2022 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи з повідомленням сторін (Т. 3, а. с. 18 - 19).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.12.2022 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників (Т. 3, а. с. 23).

22.12.2022 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Заїкіна А.П.

Ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про відвід судді Заїкіна А.П., дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід має бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого судового засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Заява про відвід судді Заїкіна А.П., обґрунтована тим, що ОСОБА_1 здійснюються перешкоди в доступі до правосуддя.

Ознайомившись із заявою про відвід суддів, колегія суддів вважає, що вищезазначені доводи ОСОБА_1 , про відвід судді Заїкіна А.П., не можуть бути підставою для відводу суддів, виходячи з наступного.

Згідно тлумачення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прецедентної практики Європейського суду з прав людини, об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: 1) забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; 2) суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці виходить з того, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше.

Право учасника справи на відвід судді є однією із гарантій права на справедливий суд.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Проте, право на відвід не є абсолютним. В інакшому випадку воно перетвориться у свавільне обрання суддів для розгляду справи та спосіб процесуального зловживання, що суперечитиме інтересам інших учасників справи та суспільним інтересам загалом.

Відповідно до вимог ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст. 37 ЦПК України. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості, зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо.

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року N 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому, суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це, навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому, коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже "правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене". Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Згідно тлумачення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прецедентної практики Європейського суду з прав людини, об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: 1) забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; 2) суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці виходить з того, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше.

Право учасника справи на відвід судді є однією із гарантій права на справедливий суд.

Одночасно колегія суддів підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому, відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 , останній вважає, що суддя Заїкін А.П. підлягає відводу, оскільки останній перешкоджає в доступі до правосуддя, а саме під сумніви ставляться мотиви, якими керувалася колегія суддів під час постановлення ухвали про відмову в задоволенні клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Фактично вищезазначені доводи зводяться до незгоди ОСОБА_1 з прийнятим колегією суддів процесуальним рішенням. Разом з тим, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (ч. 4 ст. 36 ЦПК України).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не довів наявність будь-яких обставин, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді Заїкіна А.П. при розгляді даної цивільної справи. Заява ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача є необґрунтованою.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що обґрунтування вимог позивача зводяться до образливих тверджень на адресу учасників колегії суддів у справі, використання яких неприпустиме, та розцінюються апеляційним судом як зловживання процесуальними правами.

У постанові Великої палати ВС від 14.03.2019 (справа №9901/34/19) зазначено, що нецензурна лексика, образливі та лайливі слова, символи, зокрема для особистих характеристик учасників справи, інших учасників процесу, їх представників і суду не можуть використовуватися ні в заявах по суті справи, заявах із процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їхніх представників.

Використання учасниками судового процесу та їхніми представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах і в спілкуванні з судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також учинення інших аналогічних дій свідчать про очевидну неповагу до честі, гідності цих осіб з боку осіб, які такі дії вчиняють. Ці дії суперечать основним засадами (принципами) цивільного судочинства, а також його завданню. З огляду на це в разі вчинення таких дій суд може визнати їх зловживанням процесуальними правами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВС від 14.08.2020 у справі №314/1526/19.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного судового засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлено відвід.

Частиною 2 ст. 381 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал, в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 389 ЦПК України ухвала апеляційного суду про визнання заяви про відвід необґрунтованою не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 36, 37, 40, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в особі судді судової палати з розгляду цивільних справ,

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Заїкіна А.П. - визнати необґрунтованою.

Справу передати до канцелярії апеляційного суду для визначення у встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України порядку судді для вирішення питання про відвід.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе