Справа № 703/3046/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Биченка І.Я.,

за участю:

секретарів судових засідань - Харченко М.О., Литвин Г.Т.,

представника позивача Кривельова В.В.,

представників відповідачів:

Державної казначейської служби України не з`явився,

ГУНП в Черкаській області - Коваленко А.П., Сліпченко А.П.,

третя особа не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органу, що здійснює досудове розслідування,

установив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органу, що здійснює досудове розслідування.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 на праві приватної авласності належить автомобіль «ЗИЛ 131 В» д.н.з. НОМЕР_1 .

31 березня 2017 року під час огляду місця події на автодорозі сполученням «Кам`янка-Катеринівка», що в адміністративних межах Кам`янського району Черкаської області, вказаний транспортний засіб було вилучено та доставлено для зберігання на територію ДП «Кам`янське лісове господарство».

01 квітня 2017 року слідчим СВ Кам`янського відділення поліції Смілянського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Доненком О.С. винесено постанову у кримінальному провадженню №0000235 про визнання і приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів. Згідно вказаної постанови, належний ОСОБА_1 автомобіль «ЗИЛ 131 В» переданий під схоронну розписку для тимчасового зберігання на території ДП «Кам`янське лісове господарство».

04 квітня 2017 року ухвалою слідчого судді Кам`янського районного суду Черкаської області на автомобіль «ЗИЛ 131 В», д.н.з. НОМЕР_1 , накладено арешт.

24 листопада 2020 року ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області кримінальне провадження №0000235 від 01.04.2017 закрите, знято арешт із вказаного автомобіля та прийнято рішення про його повернення власнику.

15 грудня 2020 року ОСОБА_1 прибув на територію ДП «Кам`янське лісове господарство» для отримання автомобіля, однак виявив, що останній знаходиться у пошкодженому та розкомплектованому стані, який унеможливлював його експлуатацію. Того ж дня про виявлену крадіжку деталей із автомобіля «ЗИЛ 131 В» ОСОБА_1 повідомив поліцію.

15 грудня 2020 року працівниками поліції було проведено огляд вказаного автомобіля та зафіксовано факт його пошкодження і викрадення деталей. Також, 16 грудня 2020 року за даним фактом Кам`янським відділенням поліції Смілянського відділу поліції ГУНП в Черкаській області розпочато кримінальне провадження №0000118 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України.

Висновком експерта №5 від 25 лютого 2021 року за результатами проведеної судової автотоварознавчої експертизи встановлено, що на момент огляду автомобіля «ЗИЛ 131 В», д.н.з. НОМЕР_1 , що відбувся 15 грудня 2020 року, встановлено його часткову розукомплектацію. Технічна експлуатація частково розкомплектованого автомобіля «ЗИЛ 131 В» неможлива. Вартість матеріального збитку (шкоди), завданого власнику автомобіля, унаслідок викрадення (пошкодження) складових частин становить 152468 грн.

За доводами позивача прийняття органом досудового розслідування рішення про зберігання належного ОСОБА_1 автомобіля «ЗИЛ 131В», д.н.з. НОМЕР_1 , на території державного підприємства «Кам`янське лісове господарство» та не забезпечення належних умов його зберігання відбулося з порушенням приписів КПК України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого Постановою КМУ від 19 листопада 2012 року №1104.

Відтак позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь матеріальну шкоду в розмірі 152468 грн.

Крім того, внаслідок незаконних рішень та дій органу досудового розслідування, що призвели до пошкодження та викрадення деталей із автомобіля, позивач також зазнав і моральної шкоди, яку в розмірі 30000 грн. просить стягнути з відповідача.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, вказаних у позовній заяві. Крім того, представник позивача вказав, що незаконними рішеннями органу досудового розслідування порушено конституційне право власності позивача, що призвело до моральних страждань та переживань. Зазначив також, що вартість, яку він просить стягнути з відповідачів, включає в розрахунок виключно вартість розкомплектованих частин його автомобіля.

Також повідомив суд, що докази на предмет понесення витрат на правничу допомогу буде надано у строки, передбачені ч.8 ст.141 ЦПК України.

Представники відповідача ГУНП в Черкаській області проти задоволення позову заперечували. У судовому засіданні та відзиві на позов представник відповідача зазначила, що позивачем у встановленому порядку не доведено протиправності дій ГУНП в Черкаській області, наявності шкоди та безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною шкодою та діями ГУНП в Черкаській області. Вилучений у позивача транспортний засіб долучений до матеріалів кримінального провадження №0000235 як речовий доказ та переданий під зберігальну розписку ОСОБА_3 для тимчасового зберігання на території ДП «Кам`янське лісове господарство». Відтак слідчий діяв відповідно до вимог чинного законодавства. Зауважила, що позивач не вчинив жодних дій щодо повернення йому арештованого майна. Вказала, що заявлена позивачем моральна шкода також є необґрунтованою та недоведеною. Звернула увагу і на той факт, що позивачем завищено суму витрат на правничу допомогу та документально не підтверджено факт її понесення, відтак у задоволенні позовних вимог просила відмовити у повному обсязі.

Щодо правильності наявного в матеріалах справи висновку експерта, яким встановлено розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля унаслідок викрадення (пошкодження) складових частин, заперечень не висловила.

У наданих суду додаткових поясненнях до відзиву представник зазначила, що транспортний засіб «ЗИЛ 131 В», д.н.з. НОМЕР_1 , був оглянутий старшим інспектором криміналістом Францішко Д.М. 31 березня 2017 року у присутності понятих та після проведення огляду автомобіль направлено до ДП «Кам`янське лісове господарство». В подальшому, ОСОБА_3 , який є начальником ДП «Кам`янське лісове господарство», надано схоронну розписку про зберігання вказаного транспортного засобу з дев`ятьма колодами дубу до вирішення питання по суті. Після постановлення судом ухвали про арешт автомобіля ОСОБА_3 04 квітня 2017 року на ім`я слідчого ОСОБА_2 була надана повторна схоронна розписка, в якій зазначено про отримання на зберігання в опечатаному вигляді автомобіля «ЗИЛ 131 В», д.н.з. НОМЕР_1 , з дев`ятьма колодами дубу звичайного. 03 квітня 2017 року автомобіль був оглянутий в присутності понятих без жодних зауважень. В подальшому слідчим Доненком О.С. 31 січня 2019 року у присутності понятих проведено огляд місця події, який зафіксовано на фототаблицю, згідно якої вбачається, що автомобіль «ЗИЛ 131 В», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуває в первинному стані. Отже, під час здійснення слідчим досудового розслідування автомобіль «ЗИЛ 131 В», д.н.з. НОМЕР_1 , був опечатаний, описаний в присутності свідків та переданий на відповідальне зберігання під схоронну розписку ОСОБА_3 , який в свою чергу зобов`язався зберігати передане йому майно в належному стані. Відповідно до Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду відповідальність за збереження речових доказів несе особа, відповідальна за зберігання речових доказів органу, де вони зберігаються. Відтак, працівники поліції під час здійснення повноважень діяли в межах повноважень та у спосіб визначений чинним законодавством, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підтвердженими належними і допустимими доказами.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився. У надісланому на адресу суду відзиві представник зазначила, що оскільки вилучений у позивача автомобіль був переданий під зберігальну розписку ОСОБА_3 для тимчасового зберігання на території ДП «Кам`янське лісове господарство», відтак саме він є відповідальним за схоронність майна, що перебуло на його зберіганні. Крім того, позивачем не надано доказів стосовно технічного стану транспортного засобу при передачі його на зберігання. Виходячи в викладеного Казначейство України не має відношення щодо неналежного зберігання та руйнування транспортного засобу позивача. Також, позивачем не надано належних доказів заподіяння йому моральної шкоди, через що вважає, що відсутність вказаних доказів є підставою для відмови у стягненні моральної шкоди в повному обсязі.

Звернула також увагу суду на той факт, що стягнення коштів з Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем Державної Казначейської служби України чи її територіального органу. Також просила відмовити і у стягненні з відповідачів на користь позивача витрат на правничу допомогу, оскільки понесення таких матеріалами справи не підтверджено. Зазначила, що відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, також не підлягає до задоволення, оскільки призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу. Замовлення експертизи відбулося за ініціативою ОСОБА_1 до моменту звернення до суду з позовною заявою. З огляду на вищевказане, замовлення експертизи та отримання експертного висновку за ініціативою позивача до звернення до суду не дають підстав для подальшого відшкодування витрат за його підготовку.

У подальшому представник Державної казначейської служби України надала суду заяву, в якій розгляд справи просила проводити без участі представника ДКСУ, у задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання на стадії розгляду справи по суті не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, позицію представників відповідачів, дослідивши письмові докази, вважає встановленими наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки «ЗИЛ 131 В», д.н.з. НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що 31 березня 2017 року під час огляду місця події на автодорозі сполученням «Кам`янка-Катеринівка», що в адміністративних межах Кам`янського району Черкаської області, був оглянутий автомобіль «ЗИЛ 131 В», д.н.з. НОМЕР_1 .

Після проведення огляду автомобіль було вилучено та доставлено для зберігання на територію ДП «Кам`янське лісове господарство».

Цього ж дня вказаний автомобіль був переданий на зберігання ОСОБА_3 для зберігання на території ДП «Кам`янське лісове господарство» до вирішення питання по суті.

Постановою слідчого СВ Кам`янського відділення поліції Смілянського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Доненка О.С. від 01 квітня 2017 року автомобіль «ЗИЛ 131 В», д.н.з. НОМЕР_1 , визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження №0000235.

Згідно вказаної постанови автомобіль «ЗИЛ 131 В», д.н.з. НОМЕР_1 , переданий під схоронну розписку для тимчасового зберігання на території ДП «Кам`янське лісове господарство» ОСОБА_3 .

Ухвалою слідчого судді Кам`янського районного суду Черкаської області від 04 квітня 2017 року на автомобіль «ЗИЛ 131 В», д.н.з. НОМЕР_1 , накладено арешт із забороною вчинення дій, направлених на його передачу та відчуження.

Цього ж дня, згідно схоронної розписки, ОСОБА_3 отримав від слідчого Доненка О.С. на зберігання в опечатаному вигляді автомобіль «ЗИЛ 131 В», д.н.з. НОМЕР_1 , з девятьма колодами дубу звичайного та зобов`язався зберігати вказані речі в належному стані на території АТЦ до вирішення питання по суті.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 листопада 2020 року кримінальне провадження №0000235 від 01.04.2017 закрито, знято арешт із автомобіля «ЗИЛ 131 В», д.н.з. НОМЕР_1 , платформи М0944753 та 9 колод дерева дуба звичайного. Ухвала суду набрала законної сили 02 грудня 2020 року.

15 грудня 2020 року працівниками поліції було проведено огляд автомобіля «ЗИЛ 131 В», д.н.з. НОМЕР_1 , та зафіксовано факт його пошкодження і відсутність деталей.

16 грудня 2020 року за фактом виявлення відсутності деталей з автомобіля «ЗИЛ 131 В», д.н.з. НОМЕР_1 , що знаходився на території ДП «Кам`янське лісове господарство» та який знаходився на відповідальному зберіганні на вказаній території, сектором дізнання ВП №2 ЧРУП ГУНП в Черкаській області внесено відомості до ЄРДР за № 0000118 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України.

Відповідно до висновку експерта №5 від 25 лютого 2021 року судової автотоварознавчої експертизи на момент огляду автомобіля «ЗИЛ 131 В», д.н.з. НОМЕР_1 , що відбувся 15 грудня 2020 року, встановлено його часткову розкомплектацію. Технічна експлуатація частково розкомплектованого автомобіля «ЗИЛ 131 В» неможлива. Вартість матеріального збитку (шкоди), завданого власнику автомобіля, унаслідок викрадення (пошкодження) складових частин, становить 152468 грн.

Учасниками справи не було заявлено про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, що відповідно до ч.7 ст.106 ЦПК України не перешкоджає суду не прийняти такий висновок до розгляду.

Також учасниками справи не було подано заяв та запеерчень щодо правильності зазначеного висновку експерта.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Положеннями ч.1, 2, 7 ст.1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті: така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 статті 1174 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Крім того, шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР).

Згідно з п.2 та 5 ст. 3 Закону № 266/94-ВР громадянинові підлягають відшкодуванню (повертаються) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; та моральна шкода.

У рішенні від 30 травня №7-рп/2001 у справі 1-22/2001 Конституційний суд зазначив наступне: Конституція України закріпила принцип відповідальності держави перед людиною за свою діяльність, який проявляється переусім у конституційному визначенні обов`язків держави (статті 3,16,22). Така відповідальність не зводиться лише до політичної чи моральної відповідальності публічної влади перед суспільством, а має певні ознаки юридичної відповідальності держави та її органів за невиконання чи неналежне виконання своїх обов`язків.

Відповідно до ч.2, 4 ст. 100 КПК України речовий доказ, або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному КМУ.

У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу, вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року №1104 затверджено Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності під час кримінального провадження (далі - Порядок).

Відповідно до вказаного Порядку, речові докази зберігаються при справі, за винятком громіздких предметів, які зберігаються в органах дізнання, досудового слідства і в суді або передаються для зберігання відповідному підприємству, установі чи організації про що складається протокол. Відповідальною за зберігання речових доказів, приєднаних до справи, є особа, яка проводить дізнання, слідчий.

У пункті 20 Порядку №1104 передбачено, що зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструюваних на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно (пункт 27 Порядку).

Пунктом 5 Порядку передбачено, що умовою зберігання речових доказів повинне бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей; забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування; у разі потреби необхідне вжиття невідкладних заходів для приведення таких речових доказів до стану, що дає змогу забезпечити їх подальше зберігання.

Незабезпечення належного обліку та умов зберігання, передачі речових доказів, цінностей та іншого майна, яке спричинило їх втрату, пошкодження, є підставою для притягнення до передбаченої законом відповідальності осіб, з вини яких настали вказані наслідки.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою слідчого судді Кам`янського районного суду Черкаської області від 04 квітня 2017 року на автомобіль «ЗИЛ 131 В», д.н.з. НОМЕР_1 накладено арешт із забороною вчинення дій, направлених на його передачу та відчуження.

Цього ж дня слідчий СВ Кам`янського відділення поліції Смілянського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Доненко О.С. передав речовий доказ, спірний автомобіль, на зберігання до ДП «Кам`янське лісове господарство».

Однак, ухвалою слідчого судді Кам`янського районного суду Черкаської області право користування спірним автомобілем його власнику не обмежено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що слідчим під час проведення досудового розслідування не виконані вимоги Порядоку зберігання речових доказів під час кримінального провадженнян та безпідставно передано вилучений автомобіль на зберігання особі, яка не є його власником.

При цьому матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що органи слідства вживали заходи для повернення транспортного засобу позивачу як власнику автомобіля.

Таким чином, з урахуванням вказаних норм матеріального права, суд приходить до висновку, що вимога позивача в частині стягнення майнової шкоди, завданої незаконним рішенням та діями органу досудового розслідування, в сумі 152468 грн. є обґрунтованою та підлягає до задоволення в повному обсязі.

У судовому засіданні представник ГУНП в Черкаській області вказала, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність неправомірних дій цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Однак, у діях слідчого не вбачається неправомірних дій. Автомобіль позивача був переданий на відповідне зберігання до ДП «Кам`янське лісове господарство», про що начальником підприємства надано відповідну схоронну розписку. Бездіяльність слідчого з цього приводу позивачем не оскаржувалася. Крім того, автомобіль був оглянутий слідчим, про що складено відповідний протокол та опечатаний. Відтак, відповідальність за пошкодження автомобіля лежить саме на особі, яка зобов`язувалася його зберігати.

Однак, суд не приймає до уваги вказані твердження відповідача, оскільки такі спростовано матеріалами справи. Під час розгляду справи судом встановлено, що слідчим не вчинено всіх передбачених Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності під час кримінального провадження дій, направлених на зберігання та збереження вилученого у позивача транспортного засобу.

Суд також відхиляє доводи відповідача Державної казначейської служби України про те, що ДКС України не порушувала прав та обов`язків позивача, не вступала із ним у будь-які правовідносини та не завдала йому жодної шкоди, тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу іншими суб`єктами, оскільки, згідно з п. 13 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, виконання рішень про стягнення коштів з державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України.

Пунктом 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, передбачено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Тому суд вважає, що відшкодування шкоди на користь позивача необхідно стягнути з державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди.

Щодо стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди, суд зазначає наступне.

У судовому засіданні позивач пояснив, що внаслідок незаконних рішень та дій органу досудового розслідування, що призвели до пошкодження його автомобіля, йому було завдано і моральної шкоди, а саме: порушено його право приватної власності, спричинено душевні та психічні страждання, що проявилися почуттям зневіри та обурення до проявленого свавілля.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в т. ч. у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Виходячи з положень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року, з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Приймаючи рішення про стягнення з відповідачів завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує тяжкість та глибину його душевних страждань, які носять триваючий характер, зважаючи на ту обставину, що позивач змушений був прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, витрачаючи час та додаткові кошти на звернення до адвокатів і до суду, щоб довести порушення своїх прав, виходячи з міркувань розумності, співрозмірності та справедливості, з урахуванням того, що моральна шкода відшкодовується не з метою збагачення, а носить компенсаційних характер завданим стражданням, приходить до висновку про стягнення на користь позивача 10000 тисяч гривень моральної шкоди, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач пережив та переживає на даний час.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.102 ЦПК України, висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно з ч.1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

За приписами ч.6 ст.139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

На підтвердження понесених позивачем витрат на підготовку експертного висновку №5 від 25.02.2021 (судової автотоварознавчої експертизи) додано до позовної заяви договір із експертом про надання експертних послуг від 15.12.2020 №21-20, акт виконаних робіт від 02.03.2021 №1 та квитанцію до прибуткового касового ордера від 02.03.2021 №835084 на суму 5000 грн. Факт понесення позивачем зазначених витрат або їх неспівмірність іншими учасниками справи не спростовувався.

За таких обставин суд дійшов до висновку про обґрунтованість та співмірність понесених позивачем витрат на підготовку зазначеного експертного висновку в сумі 5000 грн.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, із урахуванням вимог ст.141 ЦПК України, суд уважає за необхідне стягнути на користь позивача понесені ним витрати на підготовку експертного висновку на замовлення сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 5, 7,12, 81, 89, 134, 139, 141, 263 - 265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в розмірі 152468 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 4451 грн. 96 коп. витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони.

У решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 13 червня 2022 року.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідачі:

- Головне управління Національної поліції в Черкаській області, місцезнаходження: 18002, м. Черкаси, вул. Смілянська, 57, ;

- Державна казначейська служба України, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ;

третя особа слідчий СВ ЧРУП ГУНП в Черкаській області Доненко Олександр Сергійович, адреса: Черкаська область, м. Черкаси, вул. Пастерівська, 104.

Суддя І.Я. Биченко