ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 646/7699/20 Номер провадження 22-ц/814/1547/22Головуючий у 1-й інстанції Блага І.С. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.

при секретарі Таценко Т.Р.

імена (найменування) сторін:

позивач: Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради

на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2021 року у складі судді Благої І.С.

по справі за позовом Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа Харківська міська рада про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфракструктури, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова, в редакції зазначеній в прохальній частині позову.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 є замовником об`єкту «реконструкція нежитлових приміщень підвалу № ХХІV, ХХV, ХХVІ, XXVII, XXVIII, XXIX, XXX, XXXI; першого поверху № 21', 22', 23', 25', 26, 27, 28, 29 в будівлі літ. «А-1» під кафе по АДРЕСА_1 » введеного в експлуатацію Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта від 09.06.2017 № ХК 995.

Відповідач, відповідно до ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VІ (яка діяла на момент виникнення правовідносин) та Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Харкова, затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011 року № 804, до якого внесені відповідні зміни рішенням від 22.05.2013 року № 319, прийнятого у відповідності до вимог ст. 40 Закону України № 3038- VІ, була зобов`язана взяти пайову участь у розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Харкова, шляхом укладення з позивачем відповідного договору та перерахування до міського бюджету грошового внеску.

Проте, в порушення вимог закону відповідач до позивача для укладення договору про пайову участь в розвитку інфраструктури міста не зверталася.

Позивач зазначив, що листом Департаменту від 20 вересня 2017 року проінформовано відповідача про необхідність звернення до виконавчих органів Харківської міської ради для укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова. Листами Департаменту економіки та комунального майна від 08.05.2020 року № 134/0/114-20 та № 133/0/114-20 направлено відповідачу проект договору про пайову участі у розвитку інфраструктури м. Харкова. Проте відповіді на зазначені листи, підписаного договору або протоколу розбіжностей не надходило.

Вважав, що ухилення відповідача від укладення договору про пайову участь є порушенням зобов`язання, прямо передбаченого чинним законодавством. Невиконання такого зобов`язання не звільняє відповідача від обов`язку укласти договір про пайову участь, у тому числі, при проведенні реконструкції нерухомого майна. Такою відмовою відповідач порушує права та інтереси територіальної громади м. Харкова на отримання коштів пайової участі на розвиток створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Харкова.

З огляду на викладене Департамент економіки та комунального майна просив визнати укладеним договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Харкова між ОСОБА_1 та Департаментом економіки та комунального майна у запропонованій позивачем редакції.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2021 року у задоволенні позову Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради до ОСОБА_1 про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з 01 січня 2020 року стаття 40 Закону № 3038-VI, яка зобов`язувала замовника будівництва укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, втратила чинність, тому й обов`язок відповідача укласти відповідний договір на час розгляду справи судом відсутній. Відтак суд не наділений повноваженнями визнати укладеним вказаний договір.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду оскаржив Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради, просив рішення місцевого суда скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що оскільки декларація про готовність до експлуатації об`єкта зареєстрована 09.06.2017, а Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачав, на то час, обов`язок замовника ініціювати укладення договору про пайову участь і укласти такий договір, тому до спірних правовідносин мають застосовуватися приписи ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Окрім того, просив врахувати висновки викладені в постанові Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 17.02.2021 по справі № 641/157/16-ц.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 року № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Протоколом розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 18 травня 2022 року визначено склад колегії суддів: Головуючий суддя (суддя-доповідач) Кузнєцова О.Ю. судді: Гальонкін С.А., Карпушин Г.Л.

Ухвалами Полтавського апеляційного суду від 20 травня 2022 року дану цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивілього судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 18.04.2017 р. відповідач, ОСОБА_1 , придбала у власність на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нежитлові приміщення підвалу № XXIV, XXV, XXVI, XXVII, XXVIII, XXIX, XXX, XXXI; першого поверху № 21', 22', 23', 25', 26, 27, 28, 29 в літ. «А-1» загальною площею 243,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , (а.с. 66) та цього ж дня зареєструвала право власності на вищевказане нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( а. с. 67).

Згідно з Декларацією про початок будівельних робіт, яка була зареєстрована 16.05.2017 р. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради за № ХК 94, відповідач повідомляла про реконструкцію вищезазначених нежитлових приміщень під кафе з основними показниками об`єкта будівництва: загальна площа - 319,9 кв.м, у томі числі: основна площа - 243,6 кв.м, допоміжна площа - 75,5 кв.м, будівельний об`єм - 1148,8 куб.м. (а. с. 68-69).

09.06.2017 р. Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради зареєструвала за № ХК 95 Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, а саме: реконструйованих нежитлових приміщення підвалу №XXIV, XXV, XXVI, XXVII, XXVIII, XXIX, XXX, XXXI; першого поверху №21', 22', 23', 25', 26, 27, 28, 29 в літ. «А-1» за адресою: АДРЕСА_1 , категорія складності - ІІІ; дата початку будівництва: 17.05.2017 р., дата закінчення будівництва: 02.06.2017 р.; строк введення об`єкта в експлуатацію: червень 2017 року; загальна площа - 328,1 кв.м, у томі числі: основна площа - 286,2 кв.м, допоміжна площа - 41,9 кв.м, будівельний об`єм - 1149 куб.м. Закінчений будівництвом об`єкт вважається готовим до експлуатації (а. с. 70-72).

Згідно з зазначеною Декларацією від 09.06.2017 р. кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією - 112 тисяч гривень, у тому числі на будівельні роботи - 112 тисяч гривень; вартість основних фондів, які приймаються в експлуатацію,- 112 тисяч гривень, у тому числі, витрати на будівельні роботи - 112 тисяч гривень.

У пункті 22 Декларації від 09.06.2017 р. зазначено наступне: «У зв`язку з реконструкцією приміщень без зміни зовнішньої конфігурації та, як наслідок, відсутності намірів забудови земельної ділянки, зазначати інформацію щодо договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту відповідно до ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не потрібно».

02.06.2017 р. ТОВ «Харківська служба - Бюро технічної інвентаризації» виготовило технічний паспорт на нежитлові приміщення підвалу та 1-го поверху у літ. «А-1» будинку АДРЕСА_1 , що належать відповідачу (а.с. 74-77).

27.09.2017 р. Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради направив відповідачу, як замовнику реконструкції нежитлових приміщень підвалу № XXIV, XXV, XXVI, XXVII, XXVIII, XXIX, XXX, XXXI; першого поверху № 21', 22', 23', 25', 26, 27, 28, 29 в будівлі літ. «А-1» під кафе по АДРЕСА_2 , лист № 37/0/114-17 від 20.09.2017р. про необхідність укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова, оскільки у в декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 09.06.2017р. № ХК95 зазначені недостовірні дані щодо підстави для звільнення замовника від пайової участі, які не передбачені ч. 4 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.1.7 Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011р. № 804 (а.с.7-8).

12.05.2020 р. Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради направив відповідачу письмову пропозицію № 134/0/114-20 від 08.05.2020 р. про укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова при реконструкції нежитлових приміщень підвалу № XXIV, XXV, XXVI, XXVII, XXVIII, XXIX, XXX, XXXI; першого поверху № 21', 22', 23', 25', 26, 27, 28, 29 в будівлі літ. «А-1» під кафе по АДРЕСА_2 (а. с. 9-10).

У цій пропозиції позивач посилався як на підставу укладення такого договору на Порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова у редакції рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.12.2019 р. № 989, а також на те, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» не містить перешкод для укладення замовником договору про пайову участь, а факт прийняття об`єкта в експлуатацію не звільняє замовника від виконання обов`язку щодо пайової участі відповідно до приписі ст. 625 ЦК України.

В даній пропозиції позивач зазначав, що аналогічні положення щодо умов, процедури залучення замовників до пайової участі у розвитку інфраструктури м. Харкова та розрахунку розміру пайової участі, які визначаються вищевказаним Порядком № 989, передбачалися ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011р. № 804, які діяли на дату введення об`єкта в експлуатацію.

Листом-пропозицією № 133/0/114-20 від 08.05.2020 р. позивач направляв на адресу відповідача проєкт договору з додатком у двох примірниках (а. с. 13).

З додатку до цього проекту договору вбачається, що розрахунок величини пайової участі визначено на підставі опосередкованої вартості 1 кв.м (у розмірі 19140 грн. з урахуванням ПДВ), яка зазначена для адміністративних будинків у таблиці «Опосередкована вартість об`єктів соціального призначення, які споруджуються на території України (з урахуванням ПДВ)» у додатку до листа Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.04.2017 р. № 7/15-4511.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.05.2013р. № 319 було внесено зміни до рішення від 09.11.2011р. № 804 «Про пайову участь замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова». Цим рішенням від 22.05.2013 р. було викладено у новій редакції Порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова.

Пунктом 1.6 Порядку «будівництво» визначалося як нове будівництво, реконструкція, реабілітація, капітальний ремонт та технічне переоснащення об`єктів будівництва, а «об`єкти будівництва» як будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення та їх комплекси. Розмір пайової участі встановлювався розділом 3 Порядку та пунктом 3.2. встановлювався як 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва - для нежитлових будівель та споруд, та 4 відсотка загальної кошторисної вартості будівництва - для житлових будинків.

24.12.2019 р. з метою приведення у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» виконавчий комітет Харківської міської ради прийняв рішення № 989, яким вніс зміни до рішення від 26.12.2018 р. № 983 «Про пайову участь замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова». Нова редакція відповідного Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова передбачала, зокрема, інший розмір пайової участі: для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотка загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, для житлових будинків - 2 відсотка вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі Закон № 3038-VI).

За статтею 1 Закону № 3038-VI замовником будівництва визначається фізична або юридична особа, яка має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Частиною першою статті 2 цього Закону вказано, що плануванням і забудовою територій є діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин була чинною стаття 40 Закону № 3038-VI. Відповідно до частини другої статті 40 Закону № 3038-VI замовник будівництва, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту відповідно до частини третьої статті 40 цього ж Закону полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію (частини п`ята та дев`ята статті 40 Закону № 3038-VI, чинної на момент виникнення спірних правовідносин ).

Зі змісту статті 40 Закону № 3038-VI, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, випливає, що у наведених у цьому Законі випадках перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язком, а не правом забудовника, який виникає на підставі положень закону, а положення договору лише визначають суму, що належить до перерахування. Тому укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, було обов`язковим на підставі закону.

Аналогічні за змістом висновки були викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 8 жовтня 2019 року у справі № 911/594/18 (провадження № 12-81гс19), від 22 серпня 2018 року у справі № 339/388/16-ц (провадження № 14-261цс18 ), від 22 вересня 2021 року у справі № 904/2258/20 (провадження № 12-34гс21).

За змістом зазначених норм, відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов`язання повинне бути виконане до прийнятті новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру.

Разом з тим 01 січня 2020 набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20 вересня 2019 року № 132-IX, якими статтю 40 Закону № 3038-VI виключено.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» договори про сплату пайової участі, укладені до 01 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

За змістом цього Закону та прикінцевих та перехідних положень до нього, з 01 січня 2020 року у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01 січня 2020 року.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Зовнішнім виразом зміни правового регулювання суспільних відносин є процес втрати чинності одними нормами та/або набуття чинності іншими.

Так, при набранні чинності новою нормою права передбачається розповсюдження дії цієї норми на майбутні права і обов`язки, а також на правові наслідки, які хоча й випливають із юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми права, проте настають після набрання чинності новою нормою права.

Водночас зміна правових норм і врегульованих ними суспільних відносин не завжди збігаються. У певних випадках після скасування нормативного акта має місце його застосування компетентними органами до тих відносин, які виникли до втрати ним чинності та продовжують існувати у подальшому. Такі правовідносини є триваючими. При цьому триваючі правовідносини повинні виникнути під час дії норми права, що їх регулює, та існувати після втрати нею чинності.

Стаття 40 № 3038-VI визначала зобов`язання замовника будівництва, який має намір забудови земельної ділянки, шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, де здійснюється будівництво, у строк до прийняття об`єкта в експлуатацію. Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання. Одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію у відповідності із частиною другою статті 331 ЦК України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а відтак і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються.

Аналізуючи правову природу цих правовідносин, можна зробити висновок, що з моменту завершення будівництва та прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію правовідносини забудови припиняються, а тому не можна вважати, що на них поширюються положення статті 40 Закону № 3038-VI після втрати нею чинності.

Крім того, пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» визначено, що ця норма права застосовується лише до договорів, які підписані до 1 січня 2020 року. Саме у цьому випадку правовідносини з оплати участі в інфраструктурі населеного пункту є триваючими та до них можуть застосовуватись положення норми права, що втратила чинність. Якщо ж договори під час дії цієї норми укладено не було, то немає підстав вважати, що такі правовідносини виникли та тривають.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини 2 статті 14 ЦК України).

Таким чином, щодо певних договорів, обов`язковість укладення яких передбачена законом, законодавчо встановлена можливість вимагати укладення договорів у судовому порядку.

Необхідною умовою для укладення договору за рішенням суду є наявність відповідної вказівки закону на обов`язковість укладення певного договору, а застосуванню до таких спорів підлягає законодавство, яке є чинним на момент виникнення переддоговірного спору та його вирішення в судовому порядку.

Відповідно до частини другої статті 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення.

Відповідно до частини першої статті 649 ЦК України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом.

Зі змісту зазначених норм слідує, що судом розглядаються спори, що виникають при укладанні договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону. При цьому день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Тобто з моментом набрання чинності рішенням суду (укладенням договору) пов`язується початок дії договору, відбувається набуття сторонами договору цивільних прав та обов`язків, встановлюється відповідальність сторін - правовідносини фактично регулюються на майбутнє.

Однак з 1 січня 2020 року скасовано дію статті 40 Закону № 3038-VI, яка передбачала обов`язкове укладення договору, тому визнання судом договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладеним та встановлення цивільних прав та обов`язків сторін договору на майбутнє на підставі нормативно-правового акта, який було скасовано, суперечитиме принципу правової визначеності та не дозволить суду захистити право сторони належним способом.

Відтак якщо на час здачі новозбудованого об`єкта до експлуатації або ухвалення судового рішення було скасовано норму статті закону, яка зобов`язувала укласти договір про участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, то суд не має підстав для задоволення позову обраним позивачем способом, а саме зобов`язати укласти договір або визнати договір укладеним.

У постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі № 909/1143/19, від 30 вересня 2020 року у справі № 904/4442/19, від 04 лютого 2021 року у справі № 904/2468/19 та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 201/14195/18 суди розглянули спори про визнання укладеним договору про пайову участь замовника будівництва у створенні та розвитку інфраструктури населеного пункту при чинності на час виникнення спірних правовідносин та на момент звернення позивача до суду норми статті 40 Закону № 3038 - VI, яка зобов`язувала замовника будівництва укласти вказаний договір, однак за відсутності вказаної норми на час розгляду справи. Водночас у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 922/267/20 та від 23 березня 2021 року у справі № 904/454/18 суди розглянули вказані вище спори при втраті чинності норми статті 40 Закону № 3038- VI ще на час звернення позивача до суду, однак вона також була чинною на час виникнення спірних правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, касаційні суди дійшли висновку про те, що необхідною умовою для укладення договору за рішенням суду є наявність на час виникнення правовідносин відповідних положень закону про обов`язковість укладення договору. Однак, оскільки станом на час розгляду справи відсутнє положення закону, яке б зобов`язувало відповідача укласти з позивачем договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, суд не наділений повноваженнями визнати укладеним такий договір, обов`язковість якого для відповідача законом не передбачена.

Зазначені висновки касаційного суду узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 14.12.2021 року у справі № 643/21744/19, а тому підстав для відступу від вказаних правових висновків немає.

Колегія суддів, погоджується з висновком місцевого суду, що оскільки станом на час розгляду цієї справи судом, відсутнє положення закону, яке б зобов`язувало відповідача укласти з позивачем відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Харкова, відтак суд не наділений повноваженнями визнати укладеним договір, обов`язковість якого для відповідача законом не передбачена.

Зазначене відповідає статті 19 Конституції України, згідно з якою правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

У апеляційній скарзі заявник просить врахувати висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 641/157/16-ц.

В даній постанові Верховного Суд від 17 лютого 2021 року у справі № 641/157/16-ц, сформульовано висновок про те, що обов`язок укладення договору про пайову участьу розвитку інфраструктури міста закріплений на законодавчому рівні, тому колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність у позивача права вимагати укладення такого договору в судовому порядку.

Разом з тим, висновки, викладені у вказаній постанові не підлягають застосуванню до правовідносин у справі, що переглядається, оскільки судові рішення у вказаній справі про визнання укладеними договорів про пайову участь у розвитку інфраструктури міста ухвалені до набрання чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», якими скасовано статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що визнання судом укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту та встановлення цивільних прав та обов`язків сторін договору на майбутнє за відсутності на час розгляду справи норми ст. 40 Закону № 3038-VI, яка зобов`язувала замовника будівництва об`єкту укласти вказаний договір, суперечитиме принципу правової визначеності та не дозволить суду захистити право сторони належним способом.

У зв`язку з порушенням замовником будівництва зобов`язання про укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту та сплати пайового внеску у позивача виникає право вимагати стягнення коштів на підставі статті 1212 ЦК України.

Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до поновлення порушеного права органу місцевого самоврядування.

Даний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі № 643/21744/19.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права і правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.А. Гальонкін

Г.Л. Карпушин