КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року місто Київ.

Справа 752/23749/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11687/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Кравець В.А.

за участю секретаря судового засідання Ковальової В.О.

розглянув у порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 лютого 2022 року (ухвалене в складі судді Колдіної О.О.)

в справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" про визнання правочину недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в листопаді 2018 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 27107С127 від 06.12.2007 р. в розмірі 38711 доларів США 07 центів та 229603 гривні 26 копійок.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено Кредитний договір № 27107С127 від 06.12.2007 р., відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит в розмірі 109940 доларів США, з метою інвестування коштів у будівництво квартири АДРЕСА_1 , а Позичальник зобов`язався повністю повернути кредит до 05.12.2019 р., а у разі надіслання Банком вимоги про дострокове повернення кредиту - протягом 10 календарних днів з дня отримання такої вимоги Банку; погасити кредит у валюті кредиту у строки та у сумах, визначених Графіком погашення кредиту, щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у валюті кредиту в розмірі річної процентної ставки, яка визначається наступним чином:Libor (12m) +7,10%, але не менше 12,.5 % річних; сплачувати за прострочення виконання грошових зобов`язань пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня.

Банк посилається на те, що в повному обсязі виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, однак, Позичальник не дотримувався положень договору щодо погашення кредиту згідно з встановленим графіком та у встановлений строк, не виконав свої зобов`язання щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом. Також Позичальником було порушено умови п.2.8.4 Кредитного договору і не виконано обов`язок щодо надання до Банку страхового полісу та/або договору особистого страхування працездатності на весь період дії Кредитного договору та платіжних документів, що підтверджують факт сплати страхового платежу.

В зв`язку з порушенням зобов`язань Банк звернувся до відповідача з письмовою вимогою № 040-29-1/2137 від 07.06.2018 р. щодо погашення простроченої заборгованості в повному обсязі.

Зазначена вимога виконана не була, з огляду на що 09.07.2018 р. Банк звернувся до Позичальника з вимогою про дострокове повернення кредиту № 040-29-1/2514.

Позивач посилається на те, що в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Кредитним договором станом на 23.10.2018 рік утворилась заборгованість в розмірі 38711 доларів США 07 центів та 229603 гривні 26 копійок, з яких:

- заборгованість за кредитом - 30912,97 доларів США;

- заборгованість за процентами за користування кредитом - 7798,10 доларів США;

- пеня за порушення строків погашення кредиту - 153749,36 гривень;

- пеня за порушення строків сплати процентів за користування кредитом - 50607,98 гривень;

- три проценти річних від простроченої суми боргу за кредитом - 19123,55 гривень;

- три проценти річних від простроченої суми боргу за процентами за користування кредитом - 6122,37 гривень,

яку Банк просив стягнути в судовому порядку.

20.02.2019 р. ОСОБА_1 подав до суду зустрічну позовну заяву, відповідно до якої просив визнати недійсним кредитний договір № 27107С127 від 06.12.2007 р., посилаючись на те, що Кредитний договір укладений з порушенням вимог законодавства, що діяло на момент укладення договору, тому є недійсним, оскільки він обмежує його права споживача фінансових послуг, заборона на що встановлена приписами ст.ст. 18,19 Закону України «Про захист прав споживачів»; наслідком фіксування Банком мінімального розміру процентної ставки на рівні 12,5% річних є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, що суперечить принципу добросовісності та свідчить про несправедливість його умов; в Таблиці визначення сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки не передбачено попередження Позичальника про можливі валютні ризики надання кредиту в іноземній валюті, не встановлено значення реальної процентної ставки; фактично він отримав гривневий кредит в розмірі 550800 гривень та в подальшому повертав в іноземній валюті гривневий кредит, видача кредиту в іноземній валюті за Кредитним договором за бухгалтерською проводкою не відповідає нормативно-правовим актам Національного банку України, позичальник не був повідомлений про сукупний розмір кредиту. Зазначені порушення свідчать про порушення його прав як споживача, що тягне недійсність договору.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 лютого 2022 рокупозов Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (, м. Київ, вул. Антоновича, 127) заборгованість за кредитним договором в сумі 38711 доларів США 07 центів та 229603 гривні 26 копійок, з яких: заборгованість за кредитом - 30912 доларів США 97 центів, заборгованість за процентами за користування кредитом - 7798 доларів США 10 центів, пеня за порушення строків погашення кредиту - 153749 гривень 36 копійок , пеня за порушення строків сплати процентів за користування кредитом - 50607 гривень 98 копійок, 3% річних від простроченої суми боргу за кредитом - 19123 гривні 55 копійок, 3% річних від простроченої суми боргу за процентами користування кредитом - 6122 гривні 37 копійок, а також судовий збір в розмірі 19642 гривні 87 копійок.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання правочину недійсним відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив про його скасування з ухваленням нового рішення про задоволення зустрічного позову та відмову в задоволенні позову банку.

Скарга мотивована тим, що рішення районного суду є необґрунтованим, внаслідок чого порушено право відповідача на справедливий суд.

Суд безпідставно не звернув увагу на те, що фактично позичальник отримав від банку кошти в гривнях, а не в доларах, банк безпідставно нараховував відсотки після 09 липня 2018 року за користування кредитом, незважаючи на те, що спірний договір припинив свою дію, так як позивач скористався своїм правом на дострокове стягнення всієї суми боргу. Відповідач посилається на дисбаланс інтересів кредитора і боржника з огляду на те, скільки він витратив коштів для придбання валюти на виконання умов договору, також на нікчемність положень договору про встановлення фіксованого обмеження відсотків не нижче 12,5 %. Банк застосував завищену ставку за кредитом, а суд не дослідив ці обставини. Відповідач вказував що у зв`язку з надмірним навантаженням, пов`язаним із збільшенням у 5 разів розміру платежів через коливання курсу валют, відповідач просив відстрочку та перегляд умов договору, але йому безпідставно було відмовлено, а суд цьому аргументу не дав належної оцінки. Суд не врахував, що відповідач припинивши кредитування фізичних осіб та будівництва житла, фактично вчинив дії, які призвели до припинення будівництва та порушення прав відповідача на отримання коштів з такого будівництва в тому числі і на погашення кредиту. Суд не надав належної оцінки доказам, що надав позивач на підтвердження дотримання положень закону про попередження боржника перед укладенням договору про умови кредитування та всі можливі ризики, банк не повідомив боржнику реальну сукупну вартість кредиту. На протязі дії договору банк не надавав відповіді на звернення в тому числі і щодо втрати чинності договору іпотеки через втрату предмета застави. Суд не дав оцінку тим доводам, що предмет застави був втрачений через винну поведінку банку, який припинив фінансування будівництва. Позивач не вжив будь-яких заходів щодо зменшення грошового навантаження на споживача банківських послуг. Банк іншим боржникам йшов на поступки та зменшував відсоткову ставку, що підтверджується Ухвалою господарського суду від 06 вересня 2018 року. Суд безпідставно не застосував положення закону, щодо пріоритетності захисту прав споживача та практику з цього приводу Європейського Суду з прав людини.

Щодо зустрічних вимог скарга містить доводи про те, що положення договору містять жорсткі обов`язки споживача, а надання послуг обумовлено лише власним розсудом відповідача. Умови кредитного договору є несправедливими, такими що порушують принцип рівності сторін. Відповідно до Закону "Про захист прав споживачів" було заборонено включати до договорів зі споживачами послуг несправедливі умови договору.. Ціну продукції в договорі було визначено не належним чином, споживач не був попереджений про те, що валютні ризику будуть покладені лише на нього. Відповідач вважає, що оскільки в договорі не була зафіксована відсоткова ставка на увесь термін кредиту, такі умови договору є несправедливими. Відповідач вказує, що його не було ознайомлено з методикою яка використовується для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти. Відповідач вказує , що йому через порушення закону України "Про захист прав споживачів", та несправедливість умов договору було зайво обраховано відсотки на суму 24 399, 99 доларів США. Скарга також містить доводи про несправедливість рішення суду з огляду на те, що відповідач поніс збитки через дії банку на суму 246 300 доларів США, а суд стягуючи борг та штрафні санкції присудив позивачу додатковий прибуток у вигляді надмірних відсотків 24 399, 99 доларів США та штрафних санкцій.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилався не законність рішення суду першої інстанції, відсутність правових підстав для визнання недійсним правочину, який виконувався відповідачем майже 10 років, також на правомірне нарахування відсотків у відповідності з положенням договору.

Відзив подано з дотриманням вимог ЦПК України, щодо обов`язковості його надсилання на адресу всіх учасників справи. Відзив позивачем надіслано на адресу відповідача 07.11.2022 року, що підтверджується поштовою квитанцією.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач та його представник ОСОБА_2 доводи скарги підтримали.

Представник позивача Іващенко І.О. заперечувала проти задоволення скарги

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Задовольняючи позов банку, та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд вважав встановленими такі обставини.

Судом встановлено, що 22.11.2007 р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про видачу кредиту для фінансування будівництва квартири на первинному ринку житла через ФФБ ТОВ «Фінансова установа «Інвестбуд» в сумі 110000 доларів США на термін 12 років, зі сплатою 12,5% річних. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитом було запропоновано майнові права на нерухомість, яка є об`єктом будівництва, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_3 , загальною вартістю 810696 гривень.

Між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 27107С127 від 06.12.2007 із змінами, внесеними Додатковим договором №27107С127-1 від 18.12.2012.

Відповідно до умов п.п. 2.1, 2.3 Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит у розмірі 109940,00 доларів США, з метою інвестування коштів у будівництво квартири АДРЕСА_1 , а Позичальник зобов`язався повністю повернути кредит 05.12.2019, а у разі надіслання Банком вимоги про дострокове повернення кредиту - протягом 10 календарних днів з дня отримання такої вимоги Банку (п.п.2.6.2 Кредитного договору); погасити кредит у валюті кредиту у строки та у сумах, визначених Графіком погашення кредиту за Договором (п. 2.4.1 Кредитного договору, Додаток № 1 до Кредитного договору); щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у валюті кредиту в розмірі річної процентної ставки, яка визначається наступним чином: Libor (12m) + 7,10%, але не менше 12.50% річних.

Договором передбачено, що проценти нараховуються на фактичну суму заборгованості за кредитом, із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів на основі банківського року і підлягають сплаті з 1 по 15 число кожного місяця; протягом цього періоду сплачуються проценти за попередній місяць; Позичальник зобов`язаний в останній день погашення кредиту погасити проценти за користування кредитом (п.п. 2.2.1, 2.5.1 Кредитного договору).

Крім того, позичальник зобов`язався сплачувати за прострочення виконання грошових зобов`язань пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня (п. п. 2.4.2, 5.2 Кредитного договору).

Згідно з п. п. 2.3.1, 2.3.2 Кредитного договору кредит надається Позичальнику в безготівковій формі у валюті кредиту з одночасним утворенням заборгованості за кредитом на позичковому рахунку Позичальника № НОМЕР_2 , відкритому у філії АТ «Укрексімбанк» в м. Києві. Кредит надається шляхом продажу кредитних коштів через касу Банку за рахунок Позичальника з подальшим зарахуванням гривневого еквівалента суми кредиту на поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_3 , відкритий у Банку, та перерахуванням на рахунок Управителя ТОВ «ФУ «ІНВҐЕСТБУД» № НОМЕР_4 у філії АТ «Укрексімбанк» в м. Києві.

Судом встановлено, і не заперечувалось відповідачем, що Банк в повному обсязі виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, а саме: надав Позичальнику кредит у розмірі 109940,00 доларів США, про що свідчить заява на видачу готівки № 4147 від 06.12.2007, платіжне доручення № 2 від 06.12.2007, а також виписка з позичкового рахунку за наданим кредитом № 6506 від 23.10.2018.

Однак, Позичальник не дотримувався умов п. п. 2.4.1, 2.5.1 Кредитного договору щодо погашення кредиту згідно з встановленим графіком та у встановлений строк, не виконував свої зобов`язання щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом.

Також Позичальником було порушено умови п. 2.8.4 Кредитного договору, а саме: не виконано обов`язок щодо надання до Банку страхового полісу та/або договору особистого страхування працездатності на весь період дії Кредитного договору та платіжних документів, що підтверджують факт сплати страхового платежу.

Будь-яких доказів на спростування зазначених обставин суду не надано.

У зв`язку з цим Банк звернувся до Позичальника з письмовою вимогою № 040-29-1/2137 від 07.06.2018 здійснити погашення простроченої заборгованості в повному обсязі.

Згідно з п. 4.1. Кредитного договору несплата Позичальником Банку у строк платежів по погашенню кредиту чи будь-якої іншої суми, належної до сплати згідно з п. 2.2 цього Договору і п п. 4.1.1); невиконання Позичальником будь-якого із зобов`язань за Кредитним договором, непередбаченого пп. 4.1.1 Кредитного договору (пп. 4.1.2); недотримання Позичальником обов`язку щодо особистого страхування працездатності (пп. 4.1.6) тлумачиться як подія невиконання зобов`язань, настання якої тягне за собою наслідки, передбачені п. 4.2 Кредитного договору.

Пунктом 4.2 Кредитного договору передбачено, що одночасно з виникненням події невиконання зобов`язань, зазначеної в п.4.1 цього Договору, у Банку виникає право вимоги дострокового виконання Позичальником зобов`язань за цим Договором. При цьому, Банк повідомляє Позичальника, що непогашена частина Кредиту, нараховані проценти за користування Кредитом, а також інші платежі за цим Договором підлягають достроковому поверненню. Позичальник зобов`язаний сплатити зазначену в такому повідомленні суму протягом 10 банківських днів з дати отримання повідомлення.

Пунктом 2.6.2 Кредитного договору передбачений обов`язок Позичальника достроково погасити кредит або його частину, проценти за користування кредитом та інші належні до сплати платежі протягом 10 календарних днів з дня отримання письмової вимоги Банку про таке дострокове погашення у випадку, якщо Позичальник не виконав будь-яке зобов`язання за цим Договором.

Крім того, у разі порушення Позичальником обов`язків щодо особистого страхування у Банку виникає право вимагати дострокове погашення заборгованості за договором (п. 2.8.6 Кредитного договору).

Як вбачається з матеріалів справи Банк скористався своїм правом вимоги дострокового повернення кредиту в повному обсязі, у зв`язку з чим направив Позичальнику Вимогу про дострокове повернення кредиту № 040-29-1/2514 від 09.07.2018.

Пунктами 2.4.2, 5.2 Кредитного договору сторони погодили, що у випадку порушення строків погашення кредиту, процентів та платежів за цим Договором, Позичальник сплачує Банку за кожен день прострочення, включаючи день платежу, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, що нараховується на суму прострочених платежів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати повного погашення простроченої заборгованості за кредитом включно, процентами та платежами за цим Договором у повному обсязі.

В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Кредитним договором у останнього виник бор, який відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 23.10.2018 р. становить 38 711,07 доларів США та 229 603,26 гри., з яких:

-30 912,97 доларів США - заборгованість за кредитом;

-7 798,10 доларів США - проценти за користування кредитом, нараховані за період з 01.10.2016 по 30.09.2018;

-153 749,36 грн. - пеня за порушення строків погашення кредиту, нарахована за період з 16.11.2017 по 23.10.2018;

-50 607,98 грн. - пеня за порушення строків сплати процентів за користування кредитом, нарахована за період з 16.11.2017 по 23.10.2018;

-19 123,55 грн. - три проценти річних від простроченої суми боргу за кредитом, нараховані за період з 16.08.2016 по 23.10.2018;

-6 122,37 грн. - три проценти річних від простроченої суми боргу за процентами за користування кредитом, нараховані за період з 16.11.2016 по 23.10.2018.

Щодо позовних вимог про визнання правочину недійсним суд встановив, що позивач, підписавши Кредитний договір, засвідчив, що він отримав всю необхідну інформацію перед укладенням Договору щодо умов кредитування (п.6,9 Кредитного договору).

Відповідно до п.6.10 Кредитного договору Позичальник підтвердив, що його попереджено про валютні ризик, які він може понести у разі отримання кредитних коштів, та надано інформацію щодо методики, яка використовується Банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти.

В зв`язку з чим посилання відповідача за первісним позовом на порушення норм чинного законодавства під час укладення договору та порушення прав позивача, як споживача послуг є безпідставним.

У позові ОСОБА_1 посилається на порушення Банком умов ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з положеннями ч. ч 1. 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди повинні з`ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів».

Пунктом 14 Постанови № 5 від 30.03.2012 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215,1048- 1052,1054- 1055), статті 18- 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тобто, закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі.

Позивач за зустрічним позовом, посилаючись на несправедливість умов укладеного між сторонами Кредитного договору, повинен надати докази на підтвердження того, що наслідком укладення такого договору виникає дисбаланс прав і обов`язків сторін, а також, що це призвело до завдання шкоди позивачу, як споживачу кредитних послуг.

Таких доказів суду надано не було.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати, що спірний кредитний договір є несправедливим, оскільки при підписанні зазначеного договору позивач ознайомився та погодився з його умовами, мав намір укласти такий договір, отримав кредитні кошти, витратив їх, вчиняв дії щодо виконання зобов`язань за цим договором.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам закону.

Щодо вирішення судом позову про визнання правочину недійсним.

Суд вірно встановив відсутність правових підстав для визнання кредитного договору недійсним.

Доводи ОСОБА_1 про недотримання банком вимог закону України "Про захист прав споживачів" в частині обов`язку повідомлення боржника про загальну сукупну вартість кредиту, а також про включення до договору несправедливих умов, які свідчать про недобросовісну поведінку кредитора під час укладання договору, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що таким доводам судом була надана належна правова оцінка з посиланням на конкретні пункти договору, в яких боржник своїм підписом засвідчив, що він попереджений про сукупну вартість кредиту, валютні ризики та інші обов`язкові умови, відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів"

Посилання на те, що ОСОБА_1 не розумів порядок обрахунку відсоткової ставки та інших комісій з урахуванням коливання валютного курсу є безпідставні, тому, що умовами договору чітко передбачено, що боржник має сплачувати щомісячно відсотки в розмірі не меншому 12, 5 %, від отриманого кредиту. За таких обставин та з урахуванням графіку погашення кредиту до відома , ОСОБА_4 під час укладення кредитного договору, було доведено , яку конкретно суму і в якій валюті він має повертати банку на протязі всього строку кредитування, кожного місяця.

Доводи апеляційної скарги та посилання на несправедливість умов договору , так як боржником було зайво обраховано відсотків на суму 24 399, 99 доларів США та про несправедливість рішення суду з огляду на те, що відповідач поніс збитки через дії банку на суму 246 300 доларів США, а суд стягуючи борг та штрафні санкції присудив позивачу додатковий прибуток у вигляді надмірних відсотків 24 399, 99 доларів США та штрафних санкцій, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що відсотки кредитором обраховано у чіткій відповідності з умовами договору за процентною ставкою 12, 5% річних від отриманої суми кредиту.

Сторони в кредитному договорі визначили валюту кредитування - долар США , а тому відсотки нараховувались саме з урахуванням валюти кредитування. Посилання ОСОБА_1 на те, що на придбання житла банком була перерахована сума в гривні не змінюють умов кредитного договору, відповідно до яких сторони домовились про отримання кредиту в доларах.

Та обставина, що під час дії кредитного договору, змінився курс валюти не свідчить про те, що судом було присуджено позивачу додатковий прибуток.

Доводи про несправедливість рішення з огляду на понесені збитки у зв`язку з тим, що квартира, в яку інвестував ОСОБА_1 гроші, так і не була збудована є безпідставні, так як матеріали справи не містять жодного доказу тому, що будівництво кватири не відбулося саме з вини позивача в даній справі.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором:

Доводи відповідача про отримання ним кредиту в гривні, а не в доларах США, повністю спростовуються змістом кредитного договору наявного в матеріалах справи. Як вже зазначалось вище, перерахування коштів в гривнях за інвестиційним договором, не спростовує домовленості сторін про те, що валютою кредитування є долар США. В договорі підписаному обома сторонами чітко зазначено про отримання в борг коштів у доларах США.

Судом було перевірено, що на час видачі кредиту боржнику позивач мав відповідну ліцензію, та дозвіл який надавав право видавати кредит в іноземній валюті. (банківські ліцензії , генеральні ліцензії та дозволи на арк. 73-81).

Доводи відповідача про нікчемність умов договору, щодо зазначення в ньому розміру відсотків за користування кредитом не нижче 12, 5%, колегія суддів не приймає, так як такі умови договору не є нікчемними і з посиланням на вищенаведені обставини, суд правомірно відмовив у визнанні таких положень договору недійсними.

Посилання боржника на визначення максимального розміру процентної ставки у разі застосування змінюваної процентної ставки не приймається, оскільки норма закону, яка передбачала такий обов`язок, а саме ч.6 ст. 1056-1 ЦК України доповнена згідно із законом № 661-УІ від 12.12.2008 року, а сторони укладали договір в 2007 році.

Суд вірно врахував, що до 2016 року відповідач виконував умови договору і в нього не виникало питань, ні щодо валюти кредитування, ні щодо нарахування відсотків.

Доводи про безпідставне нарахування позивачем відсотків за користування кредитом після направлення банком вимоги про дострокове погашення кредиту, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що у вимозі було зазначено, що боржник має погасити достроково кредит на протязі десяти днів з дня отримання такої вимоги, а інакше банк скористається своїм правом на дострокове повернення кредиту.

Матеріалами справи не доведено, що вимога про дострокове повернення кредиту, яка була направлена 12.07.2018 року була отримана боржником, раніше ніж банк звернувся до суду з даним позовом та сформував свої вимоги про розмір відсотків та пені, а тому колегія суддів вважає, що не маючи доказів про отримання боржником вимоги про дострокове повернення кредиту, банк правомірно обраховував відсотки у відповідності з положеннями укладеного сторонами кредитного договору. З позовом банк звернувся в листопаді 2018 року, а розмір заборгованості стягнутої судом за відсотками та пенею визначений станом на жовтень 2018 року.

Крім того, суд вірно врахував п.п.2.5.1 п. 2.5 ст.2 кредитного договору, відповідно до яких проценти нараховуються на фактичну суму заборгованості за кредитом у валюті кредиту. із розрахунку фактичної кількості дні періоду нарахування процентів на основ Банківського року. Позичальник зобов`язаний в останній день погашення кредиту погасити проценти за користування кредитом, за весь період його користування. Погашення фактично сформованої заборгованості станом на дату виготовлення розрахунку суми боргу не відбулось. Отже банк правомірно нарахував проценти за період фактичного користування кредитом.

Крім того, 22.06.2022 Конституційним судом України у справі № 3-188/2020(455/20) за конституційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» щодо відповідності Конституції України (конституційності) припису першого речення частини першої статті 1050 ЦК України ухвалено рішення, яким визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), припис першого речення частини першої статті 1050 ЦК України.

Конституційний Суд України у вищевказаному рішенні зазначив, що приписи ч.2 ст.625, першого речення ч.І ст. 1050 Кодексу тач.іст.1048 Кодексу регулюють різні за змістом правовідносини, які не є взаємовиключними, адже за загальним правилом (ч.І ст. 622 Кодексу), якщо інше не встановлено в договорі або законі, застосування заходів цивільної відповідальності не звільняє боржника від виконання зобов`язань за договором у натурі.

Конституційним судом України у рішенні сформовано ключові висновки:

1. Банк мав правомірні очікування на отримання процентів за користування коштами саме до дня повернення кредиту.

2. Відповідальність за порушення обов`язку щодо повернення кредиту та нарахування процентів за користування кредитними коштами є різними за змістом правовідносинами. Тобто отримання банком 3% річних як міри відповідальності не може впливати на право банку на отримання процентів як плати за кредит.

Доводи відповідача про не вжиття банком заходів для зменшення валютних ризиків для споживача послуг та не задоволення заяв боржника про зміну відсоткової ставки, а також надання переваги іншим споживачам послуг банку та пом`якшення їм умов кредитування, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що судом встановлено, що пропозиції боржника банком розглядались, але боржнику пропонувались інші умови на яких кредитор готовий був змінити умови договору. Проте на них не погоджувався боржник і тому договірні відносини та їх правове регулювання не змінювались. За таких обставин суд не може вважати доведеною обставину надання переваги іншим споживачам послуг та порушення у зв`язку з цим прав відповідача в даній справі.

Доводи боржника про те, що він не зміг виконати умови договору. через те, що позивач не надав згоду на зміну предмету застави також є недоведеними.

Сам факт відмови банку в наданні згоди відповідачу на заміну квартири, майнові права на яку були передані банку в забезпечення зобов`язань за кредитним договором, не свідчить про вину кредитора в невиконанні боржником його обов`язків, а також не свідчить про відмову кредитора прийняти належне виконання грошового зобов`язання від боржника.

Посилання про не надання судом першої інстанції в рішенні суду аргументованої відповіді на всі доводи відповідача, колегія суддів не приймає з огляду на те, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів не встановила порушень судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права та підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375,381-384,389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2022 року.

Головуючий

Судді: