Справа № 307/716/20
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 листопада 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Кондора Р. Ю.,

з участю секретарки судового засідання Терпай С. М.,

розглянувши у відритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Марич Іван Юрійович, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення суми страхового відшкодування та пені, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 вересня 2020 року, ухвалене суддею Ніточком В. В.,

у с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Марич І.Ю., звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі ПАТ «СК «ПЗУ Україна», страхова компанія) про стягнення суми страхового відшкодування та пені.

Позов обґрунтувала тим, що 27 червня 2019 року між нею та ПАТ «СК «ПЗУ Україна» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту за № АМ.141903, за умовами якого були застраховані її майнові інтереси, пов`язані з володінням, користуванням та розпоряджанням застрахованим транспортним засобом «ТОYОТА», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Також цим договором визначені ризики АК ДТП - Автокаско дорожньо-транспортна подія, АК НЗ - Автокаско незаконне заволодіння, АК ІВП - Автокаско інші випадкові події. Страхова сума складає 651 440,00 грн, безумовна франшиза за ризиками «АК ДТП» та «АК ІВП» - 0,50% від страхової суми. Договір не передбачає умов про нарахування пені за невчасну виплату страхового відшкодування.

13 серпня 2019 року відбувся страховий випадок унаслідок якого було пошкоджено цей застрахований автомобіль. Так, зранку цього ж дня її чоловік ОСОБА_2 поїхав на даному автомобілі по справах, де був залишив його припаркованим на стоянці по вул. Голоші у м. Тячів, яка розташована на обочині вулиці. Приблизно між 14:00 та 15:00 годинами він повернувся до автомобіля і виявив, що ліва його сторона по всій довжині містить пошкодження у вигляді продовгуватих подряпин кузова.

Про зазначений страховий випадок нею було повідомлено страхову компанію та подано письмову заяву, пояснення з приводу страхового випадку. Представником відповідача було обстежено автомобіль.

У жовтні 2019 року від ПАТ «СК «ПЗУ Україна» їй надійшло повідомлення про відмову у виплаті страхового відшкодування по заявленому випадку з посиланням на положення п.13.1 та підпункт 13.1.3., тобто через нібито свідоме повідомлення нею неправдивих відомостей про застрахований ТЗ та/або про факт настання страхового випадку, а також зазначення неправдивих відомостей в заяві на страхування. У цьому повідомленні відповідач послався на висновок № 059-19 експертного транспортно-трасологічного дослідження механізму та обставин пошкодження її автомобіля, згідно з яким механічні пошкодження лівого боку кузова автомобіля не могли утворитися за обставин, викладених у поясненні водія, оскільки механізм утворення цих пошкоджень характерний для притискання до дорожнього огородження бар`єрного типу (металічного відбійника).

На її переконання, ця відмова страхової компанії є безпідставною, оскільки ні вона, ні її чоловік не пояснювали відповідачу механізму утворення цих пошкоджень, бо їм такий не був відомим, як і невідомі будь-які інші обставини такого пошкодження автомобіля. Вказувала, що дане експертне пояснення механізму утворення пошкоджень можна розцінювати лише як припущення, так як такого факту не встановлено і відбійника на потрібній експерту висоті не знайдено.

Зазначала, що через відмову у виплаті страхового відшкодування вона вимушена була здійснити ремонт застрахованого автомобіля за власний кошт, у тому числі і задля недопущення корозії кузова. Ремонтні роботи були проведені ФОП ОСОБА_3 , який здійснює підприємницьку діяльність по ремонту автотранспортних засобів, і загальна їх вартість склала 46 336 грн, із яких: 12 586 грн витратні матеріали, 33 750 грн за виконані роботи.

Отже, загальна сума невиплаченого страхового відшкодування складає 46 104,32 грн (46 336 грн - 231,68 грн /франшиза/). При цьому, на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», вона як споживач має право на пеню в розмірі 3% вартості роботи (послуги), що становить 1 383,13 грн (4 6104,32 грн х 3%).

Посилаючись на наведені вище обставини просила суд стягнути з ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на її користь 47 487,45 грн, із яких 46 104,32 грн страхового відшкодування, 1 383,13 грн штрафних санкцій (пені), а також вирішити питання про судові витрати.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 вересня 2020 року цей позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі понесених витрат у сумі 47 487,45 гривень. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із цим рішенням місцевого суду відповідач ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» подало на нього апеляційну скаргу через його незаконність і необґрунтованість унаслідок порушення судом норм процесуального права.

Скарга мотивована тим, що судом безпідставно відхилено наданий страховою компанією висновок № 059-19 експертного транспортно-трасологічного дослідження механізму й обставин пошкодження застрахованого автомобіля позивачки та судом, який не є фахівцем і не володіє спеціальними знаннями, самостійно і за межами своїх повноважень зроблено висновок щодо механізму й обставин пошкодження транспортного засобу. При цьому, у разі виникнення сумнівів з приводу правильності наданого відповідачем висновку експертного дослідження, суд міг призначити відповідну судову експертизу, проте питання про її призначення не розглядав і таку не призначав.

Зазначала страхова компанія і те, що судом порушено принцип змагальності сторін, оскільки в мотивувальній частині рішення не вказано, якими саме доказами підтверджуються обставини за яких настав страховий випадок.

З огляду на наведені вище обставини апелянт просив оскаржене рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу страхової компанії позивачка ОСОБА_1 не скористалася.

Сторони, їх представники у судове засідання не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, а тому їх неявка, на переконання колегії суддів і відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів /особливі умови страхування/ від 27 червня 2019 року, ОСОБА_1 застрахувала у ПАТ «СК «ПЗУ Україна» автомобіль марки «Toyota RAV-4», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Страхова сума становить 651 440,00 грн, безумовна франшиза при «АК ДТП» чи «АК ІВП» становить 0,50% від страхової суми (а.с.9-13).

Як видно з заяви про настання страхового випадку від 14 серпня 2019 року, ОСОБА_1 звернулася до страхової компанії з заявою про настання напередодні страхового випадку - пошкодження її автомобіля Toyota RAV-4, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.22-24).

Із акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) та світлин долучених до нього від 14.08.2019, який складений представником ПАТ «СК «ПЗУ Україна» за участю ОСОБА_1 , слідує, що на автомобілі «Toyota RAV-4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , виявлено пошкодження лівої сторони (а.с.109-114).

Із відповідей ПАТ «СК «ПЗУ Україна» від 23.09.2019 № 7129-31, від 23.10.2019 № 7925-81 убачається, що ОСОБА_1 відмовлено у здійсненні страхового відшкодування по випадку, який мав місце 13.08.2019 зі страхованим автомобілем «Toyota RAV-4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на підставі пунктів 13.1, 13.1.3 договору страхування, у зв`язку з поданням нею свідомо неправдивих відомостей про застрахований ТЗ та/або про факт настання страхового випадку, що узгоджується із висновком № 059-19 від 11.09.2019 (а.с.14, 15).

Згідно з висновком № 059-19 експертного транспортно-трасологічного дослідження механізму та обставин пошкодження автомобіля Toyota RAV-4, реєстраційний номер НОМЕР_1 від 11.09.2019, комплекс механічних пошкоджень, зафіксованих на зовнішніх деталях лівого боку кузова цього автомобіля не відповідає обставинам, які викладені в поясненні водія, за яких сталася 13 серпня 2019 року пригода при нерухомому положенні зазначеного автомобіля на стоянці по вул. Голлоші, 1 у м. Тячів Закарпатської області. Комплекс механічних пошкоджень, зафіксованих на зовнішніх деталях лівого боку кузова автомобіля Toyota RAV-4, номерний знак НОМЕР_1 , не міг утворитися за обставин, викладених в поясненні водія, оскільки вони характерні для поздовжньо ковзно-притискувального контакту кузовних деталей лівого боку даного автомобіля, що рухався у фазі безпосередньої взаємодії з міцним слідоутворюючим об`єктом, який мав дві прямолінійні паралельні між собою контактні неабразивні кромки дугоподібного перерізу, що відповідає характеристикам дорожнього огородження бар`єрного типу (а.с.16-21).

Відповідно до пояснення ОСОБА_2 до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 14.08.2019, він 13 серпня 2019 року припаркував автомобіль Toyota на парковці по вул. Голлоші, 1, а коли повернувся між 14 та 15 годинами, то виявив пошкодження лівого боку автомобіля (а.с.25).

Із накладних за №№ 43, 44, 45 від 12 листопада 2019 року та квитанції до прибуткового касового ордеру від 12 листопада 2019 року, виданих ФОП ОСОБА_3 , вартість запчастин та ремонтних робіт автомобіля «Toyota RAV-4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 46 336 грн, із яких: 12 586 грн витратні матеріали, 33 750 грн виконанні ремонтні роботи/ (а.с.27-32).

Допитана в судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_4 пояснила, що 13 серпня 2019 року приблизно в обідній час, вона йшла по вул. Голлоші у м. Тячів, де по дорозі їхав автомобіль «Джип», сірого кольору, з дугами, який різко заїхав на єдине вільне паркувальне місце, яке було біля автомобіля Тойота. Потім вона почула скрегіт і після того цей автомобіль здав назад, при цьому знову було чути скрегіт, а далі він поїхав по дорозі.

Положеннями ст. 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У цій справі договір страхування набув чинності та діяв на час події, яка мала місце 13.08.2019, що не заперечується відповідачем.

У загальних умовах страхування (ЗУС) визначено, зокрема у підпункті 2.1.5., що «АК ІВП» /Автокаско інші випадкові події/ - це група ризиків, визначених у підпункті 3.5.3 цих ЗУС. «АК ІВП» це, зокрема пошкодження застрахованого ТЗ унаслідок протиправних дій третіх осіб (підпункт 3.5.3.1 ЗУС). Пунктом 13.1. ЗУС передбачено підставу для відмови страховика у здійсненні виплат страхового відшкодування, якою є випадок, передбачений чинним законодавством України, відповідними чинними правилами страхування страховика та цим договором, а також подання страхувальником (або його довіреними особами, водіями, вигодонабувачем, застрахованими особами) свідомо неправдивих відомостей про застрахований ТЗ та/або про факт настання страхового випадку, а також зазначення страхувальником чи такими вказаними особами неправдивих відомостей у заяві на страхування, що є невід`ємною частиною цього договору, при укладенні договору страхування /підпункт 13.1.3/ (а.с.10-13).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Отже, в цій справі страхова компанія відмовила позивачці у виплаті страхового відшкодування лише з однієї підстави, передбаченої пунктом 13.1. (підпунктом 13.1.3.) даного договору, яка обґрунтована висновком № 059-19 експертного транспортно-трасологічного дослідження механізму та обставин пошкодження застрахованого автомобіля, а саме за подання страхувальницею ОСОБА_1 свідомо неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку та зазначення нею неправдивих відомостей у заяві на страхування.

Проте відповідно до висновку експерта за результатами проведення транспортно-трасологічної експертизи в цій справі від 07 вересня 2022 року № 2346-Е Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, проведеної на підставі ухвали Закарпатського апеляційного суду від 27.06.2022, пошкодження на лівій боковій поверхні кузова автомобіля Toyota RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , (передніх та задніх бамперах, крилах та дверцятах) утворилися в результаті дотичного ковзного зіткнення з виступаючими частинами достатньо твердого предмету, який на висоті біля 50 см та 70 см від опорної має «П» подібної форми виступаючі частини шириною біля 4 см, а також дещо вище, теж дві виступаючі частини обмежених розмірів, і при цьому напрямок дії деформуючого зусилля був спереду назад. Дані пошкодження в цьому автомобілі могли утворитися в результаті зіткнення із виступаючими частинами транспортного засобу, який має аналогічні розмірі, розміщення та форму виступаючих частин (а.с.215-221).

Колегія суддів бере до уваги цей висновок експерта від 07.09.2022, який узгоджується з матеріалами цієї справи, та водночас відхиляє наданий відповідачем ПАТ «СК «ПЗУ Україна» висновок № 059-19 експертного транспортно-трасологічного дослідження механізму та обставин пошкодження автомобіля Toyota RAV-4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , від 11.09.2019, у тому числі з підстав відсутності у ньому відомостей про обізнаність експерта Автономова М.В. про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, як це регламентовано ч. 7 ст. 102 ЦПК України.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, що зазначена подія, яка мала місце 13.08.2019 зі застрахованим автомобілем ОСОБА_1 , підпадає під страховий випадок, а тому у страховика-відповідача, зважаючи лише на його одну підставу для відмови у виплаті, яка за наведених вище обставин не є обґрунтованою, виник перед позивачкою обов`язок по сплаті страхового відшкодування. Водночас сам розмір страхового відшкодування у розмірі 46 104,32 грн та 1 383,13 грн пені відповідачем в апеляційній скарзі не оспорювався.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, апеляційний суд уважає, що позивачка довела належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку достатніми доказами свої вимоги, які поза розумним сумнівом знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів уважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо обґрунтованості та доведеності ОСОБА_1 своїх позовних вимог, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Недоліки вирішення місцевим судом даного спору носять характер формальних міркувань та не впливають на правильність і справедливість ухваленого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржене рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, апеляційний суд не вбачає.

На підставі статей 133, 137, 139, 141 ЦПК України з відповідача ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь позивачки ОСОБА_1 слід стягнути понесені нею витрати, пов`язані з розглядом цієї справи, які підтверджені відповідними доказами, а саме: - на професійну правничу допомогу адвоката Марича І.Ю. у розмірі 5 000 грн (договір про надання правової допомоги від 04.03.2020, квитанція до прибуткового касового ордера б/н від 18.10.2022); - за проведення експертизи у розмірі 6 940,60 грн (лист Львівського НДІСЗ за № 1354/05/вих. від 27.07.2022 про направлення рахунку за експертизу, банківська квитанція про оплату експертизи в розмірі 6 940,60 грн від 29.08.2022).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 261,20 грн (а.с.145) слід покласти на апелянта-відповідача ПАТ «СК «ПЗУ Україна».

Керуючись статтями 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 вересня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 6 940 (шість тисяч дев`ятсот сорок) гривень 60 копійок за проведення судової трасологічної експертизи та 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок витрат за надання професійної правничої допомоги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 грудня 2022 року.

Суддя-доповідачка

Судді