Справа №672/479/22
Провадження №2/672/246/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року м.Городок

Городоцький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Пономаренко Л.Е.,

за участю секретаря судового засідання Ратушняк Л.В.,

представника позивача адвоката Лебідь О.П.,

представника відповідача адвоката Гаджука В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житлом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить домоволодіння АДРЕСА_1 . Дане домоволодіння 20.11.2004 вона отримала в дар. В зазначеному домоволодінні вона проживала разом з чоловіком ОСОБА_2 . Рішенням Городоцького районного суду від 27.03.2014 шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 продовжив негативне ставлення до позивачки, принижував, застосовував психологічне та фізичне насильство. Вважає, що через поведінку відповідача спільне їх проживання неможливо. Враховуючи, що відповідачу належить Ѕ частина домоволодіння АДРЕСА_2 , він повинен бути позбавлений права користування житлом, а саме: домоволодінням АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Пояснила, що ОСОБА_1 як власниця будинку має право вимагати позбавлення ОСОБА_2 права користування належним їй житлом, так як його поведінка є агресивно негативною.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснила, що з ОСОБА_2 в неї склалися неприязні відносини, після розірвання шлюбу він відмовляється виїжджати з належного їй житла, вона його боїться, так як він неодноразово застосовував до неї фізичну силу. Крім того, він забороняє заходити на територію домоволодіння її рідним та близьким. На даний час вона хворіє на онкологічне захворювання, їй необхідне постійне лікування, однак ОСОБА_2 створив такі умови, що вона була вимушена переїхати жити до сестри, так як боїться за своє життя. Якщо ОСОБА_2 добровільно покине її будинок, вона зможе повернутися до себе додому, де за нею зможуть доглядати її діти та рідні.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив та пояснив, що ОСОБА_2 тривалий час проживав в будинку разом з позивачкою, фактично за час проживання за рахунок зроблених ним поліпшень став співгосподарем будинку. На цей час він продовжує проживати за зазначеною адресою та несе витрати на утримання житла. Що стосується агресивної поведінки свого довірителя, зазначив, що ніхто не був свідком цих конфліктів та можливо все сталося через юридичну необізнаність ОСОБА_2 . Також, вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав, так як вона повинна була оскаржити відмову виконавчого комітету Городоцької міської ради в знятті ОСОБА_2 з реєстрації.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 пояснив, що не згоден з заявленими вимогами. Вважає, що його можна зняти з реєстрації тільки після відшкодування йому витрат, яких він зазнав за час проживання в спірному будинку. Погоджується знятися з реєстрації тільки у випадку відшкодування йому 5000 доларів. Підкреслював, що є турботливим чоловіком і готовий далі піклуватися про позивачку. Що стосується здійснення ним психологічного та фізичного впливу на позивачку заперечив, вважає, що то були прикрі інциденти, умислу в його діях не було.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що є рідною сестрою ОСОБА_1 . Вже багато років ОСОБА_2 створює нестерпні умови для життя її сестри. Зі слів сестри він неодноразово застосовував до неї фізичну силу. В липні 2022 року, знаючи, що сестра хвора, вона приїхала до неї в гості. Агресивна поведінка ОСОБА_2 та погрози з його боку змусили їх терміново зібратися та поїхати з дому. З того часу сестра живе та лікується в неї дома. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Рішенням Городоцького районного суду від 27.03.2014 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , укладений 01.03.2000, розірвано.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування від 20.11.2004.

Згідно відповіді виконавчого комітету Городоцької міської ради Хмельницької області ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

З моменту розірвання шлюбу сторони продовжують проживати в одному домоволодінні, що належить ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Водночас, ст. 41 Конституції України визначено, що закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156ЖК України, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Тлумачення наведених норм права свідчить, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням у осіб сімейних відносин з власником втрачається й право користування жилим приміщенням у цих осіб. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і не ведуть з ним спільне господарство, усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про позбавлення права користування житлом.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач зареєстрований та постійно мешкає за адресою: домоволодіння АДРЕСА_1 за згодою власника і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Право користування житловою площею - сервітут було встановлено для відповідача тимчасово на період перебування у шлюбі з позивачем і припинилось після розірвання цього шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Оскільки підставою для встановлення ОСОБА_2 особистого сервітуту був факт реєстрації його шлюбу з ОСОБА_1 у поєднанні з фактом добровільного вселення відповідача до будинку позивача, то факт припинення сімейних відносин тягне за собою підставу припинення особистого сервітуту, оскільки відповідач втратив статус члена сім`ї власника житла.

Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Судом встановлено, що агресивна поведінка відповідача робить неможливим спільне проживання позивача та відповідача в одному будинку.

Так, вироком Городоцького районного суду Хмельницької області від 24.06.2019 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України - спричинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження ОСОБА_1 , тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Крім того, тільки за 2021-2022 роки ОСОБА_2 тричі притягався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП за вчинення ним насильства в сім`ї психологічного характеру відносно ОСОБА_1 .

Згідно характеристики виконавчого комітету Городоцької міської ради вбачається, що ОСОБА_2 за місцем проживання характеризується з негативної сторони , неодноразово помічався в сімейних сварках, схильний до конфліктних ситуацій.

Аналіз вивчених письмових доказів у сукупності зі свідченнями сторін та свідка дає підстави дійти висновку, що відповідачем ОСОБА_2 створені умови, які унеможливлюють спільне проживання його з позивачкою.

Згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Верховний Суд України в постанові від 16листопада 2016 року в справі №6-709цс16 зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Як зазначено в Постанові Великої палати Верховного суду від 13.10.2020 по справі № 447/455/17 при розгляді подібних спорів необхідно звернути увагу на баланс інтересів сторін спору.

Оцінюючи баланс інтересів сторін, суд аналізує наступні встановлені факти: позивач ОСОБА_1 є власником домоволодіння, позбавлена можливості вільно ним користуватись через проживання в ньому відповідача ОСОБА_2 , є хворою людиною, потребує медичної допомоги, потерпає від агресивної поведінки відповідача; відповідач ОСОБА_2 пов`язує можливість свого добровільного зняття з реєстрації за сплатою йому грошей, має у власності інше житло. На підставі вказаного суд приходить до висновку, що позбавлення права користування житлом відповідає пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції

Що стосується доводів відповідача, що позивачем невірно обраний спосіб захисту своїх прав, необхідно було оскаржувати відмову виконавчого комітету Городоцької міської ради у знятті з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , слід зазначити, що вибір ефективного способу захисту своїх прав покладається на людину. Ефективним способом є такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, наскільки це можливо. Так як відповідно до статті 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», однією з підстав для внесення змін до реєстру територіальної громади є рішення суду про позбавлення права користування житлом, обраний ОСОБА_1 спосіб захисту свого права є найбільш ефективним.

Посилання відповідача на тривале проживання в спірному будинку, на бажання отримати від позивачки грошову компенсацію, на невірно обраний спосіб захисту не приймаються судом до уваги та не спростовують висновків суду про необхідність захисту прав власника.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 992,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 263-265, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житлом задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 права користування домоволодінням АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992, 40 грн..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Представник позивача: ОСОБА_4 , місце знаходження: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Представник відповідача: ОСОБА_5 , місце знаходження: АДРЕСА_5 .

Суддя Л.Е.Пономаренко