ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7494/22 Справа № 932/2081/21 Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов І. А. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 932/2081/21

Номер провадження 22-ц/803/7494/22

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Биліни Т.І., Петешенкової М.Ю.

за участю секретаря: Паромової О.О.

учасники справи :

позивач ОСОБА_1

відповідач КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 10 серпня 2022 року головуючого судді Кондрашова І. А. зі складанням повного тексту судового рішення 10 серпня 2022 року по цивільній справі про відшкодування моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (далі - КП «Дніпроводоканал» ДМР) про відшкодування моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи вимоги тим, що між позивачем та відповідачем існують договірні правовідносини у сфері житлово-комунальних послуг на підставі чинного договору від 26 червня 2015 року, тобто позивач є споживачем житлово-комунальних послуг КП «Дніпроводоканал» ДМР у сенсі визначення цього поняття у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та норми п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів».

22 вересня 2020 року позивачем подано скаргу відповідачу, в якій він вимагав поновити порушене право на оплату готівкою послуг та оплату особисто безпосередньо через касу КП «Дніпроводоканал» ДМР та повідомити у письмовій формі інформацію, в якому місці розташована така каса , та в які часи вона працює.

Вважає, що у відповіді на його звернення начальник управління «Водозбут» Дробчак О.В. визнав, що відповідач порушує умови п. 16 договору від 26 червня 2015 року, оскільки позивач відповідно до вказаного пункту має право оплачувати на свій вибір послуги готівкою та здійснив такий свій вибір .

Право споживача здійснювати оплату послуг виконавця готівкою за своїм вибором передбачено і типовим договором, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Зазначена неправомірна бездіяльність відповідача порушила звичний уклад життя позивача, він змушений витрачати додатковий час на захист своїх прав, відмовитися від звичних зручностей , налагоджувати своє життя за поневірянь по судах, нести додаткові витрати для поновлення своїх порушених прав, що викликає у нього душевні страждання та завдає моральну шкоду, на відшкодування якої позивач має право у спосіб передбачений ст. 23 ЦК України, та очікує, що суд визначить розмір її відшкодування у грошовому виразі не менше як у 200 000 грн.

Просив стягнути з КП «Дніпроводоканал» ДМР на свою користь моральну шкоду, заподіяну неправомірною бездіяльністю у розмірі визначеному судом на свій розсуд ,відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, з урахуванням вимог розумності та справедливості; визнати право ОСОБА_1 на оплату готівкою послуг і оплату їх безпосередньо особисто КП «Дніпроводоканал» через касу підприємства ; зобов`язати КП «Дніпроводоканал» повідомити ОСОБА_1 інформацію про те, в якому місці розташована каса, в якій він може сплатити за послуги та в які дні та часи вона працює.

Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 10 серпня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до КП «Дніпроводоканал» ДМР про відшкодування шкоди та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення.В обґрунтування доводів скарги, зокрема, зазначає, що судом першої інстанції неправомірно викладено доводи позовної заяви, та доводи у п. 2.7.9-2.7.11 судом проігноровано. Судом безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, з посиланням на постанову Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, в якій надаються роз`яснення ЦК УРСР, який не є чинним, а вказані роз`яснення не є обов`язковими до виконання.

У відзиві на апеляційну скаргу представник КП «Дніпроводоканал» ДМР Яріз О.А. просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін, оскільки підприємством права позивача не порушені та спір між сторонами відсутній. Зазначено, що в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, позивачем не надано жодних доказів на обґрунтування своїх вимог, тому вони є безпідставними. Також, з огляду на те, що позивачем не надано жодного доказу, підтверджуючого моральні страждання, відсутні підстави для їх стягнення з відповідача. Крім того, зазначено, що з аналогічними вимогами ОСОБА_1 звертався до суду у 2017 році, тоді його вимоги були розглянуті у трьох судових інстанціях та залишені без задоволення. КП «Дніпроводоканал» ДМР застосовується щомісячна система оплати послуг з водопостачання та водовідведення виключно у безготівковій формі оплати, прийом платежів готівкою через каси підприємства від населення за надані послуги не проводить. Позивач був належним чином повідомлений щодо оплати за надані послуги та підприємством права позивача не порушені.

Відповідно до п.2.5. Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637 ,якщо підприємство (підприємці) та фізичні особи здійснюють готівкові розрахунки без відкриття поточного рахунку шляхом унесення до банків готівки для подальшого її перерахування на рахунки інших підприємств (підприємців ) або фізичних осіб, то такі розрахунки для платників коштів є готівковими, а для отримувачів коштів безготівковими. Таким чином, позивач має змогу оплатити послуги КП « Дніпроводоканал» готівкою, як зазначено у п.16 договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення від 26 червня 2017 року .Відкриття кас для прийому готівки від населення на самому підприємстві економічно не обгрунтовано та не доцільне , оскільки, відповідно до Закону України « Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг « для організації прийому таких платежів підприємство повинного виконати ряд умов ,як то : закупити реєстратор розрахункових операцій, зареєструвати його у податковій інспекції; до штатного розкладу підприємства ввести одиницю з посадою касира ; нести витрати по обслуговуванню реєстратору розрахункових операцій ;переобладнання для прийому платежів готівкою згідно вимог законодавства ; в приміщеннях для прийому платежів встановити охорону, пожежну сигналізацію та кпопки тривоги, тощо. Загальна складова перелічених витрат значно перевищує витрати по банківському розрахунково-касовому обслуговуванню. Усі витрати відносно застосування та обслуговування реєстратора розрахункових операцій мають бути включені до структури тарифів, а послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення ,що призведе до значного збільшення вказаних тарифів.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та представник КП «Дніпроводоканал» ДМР не з явилися ,належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи (а.с.116-118 ). Від представника КП «Дніпроводоканал» ДМР Яріз О.А., надійшла заява про розгляд справи без участі представника ,проти позову заперечують у повному обсязі,заперечення та доводи були викладені у відзиві на апеляційну скаргу (а.с.121).

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про день та час розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права. Між тим, з урахуванням належного повідомлення всіх учасників справи про дату, час і місце розгляду справи, суд апеляційної інстанції не вбачає перешкод для розгляду справи, з метою дотримання строків розгляду справи, передбачених ст.371 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

Вирішуючи спір по суті, суд встановив, що між сторонами виникли відносини, що виникають у процесі надання та споживання послуг в результаті чого виник спір щодо захисту прав споживачів, зокрема щодо права на здійснення оплати за водопостачання шляхом внесення готівки через касу відповідача.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Так,встановлено, що 26 червня 2015 року між КП «Дніпроводоканал» ДМР та ОСОБА_1 укладено договір № 1 про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення.

Відповідно до п.16 послуги оплачуються готівкою або в безготівковій формі на вибір споживача (а.с.4).

З досліджених матеріалі справи вбачається,що у червні 2017 року ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до КП «Дніпроводоканал» про зобов`язання надати достовірну інформацію,стягнення пені та моральної шкоди . Як вбачається зі змісту судового рішення по цивільній справі № 199/3761/17 від 03 жовтня 2017 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено. Рішення суду першої інстанції від 03 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2017 року ,постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року було залишено без змін (а.с.58-63 ).

Відповідно до відповіді № П-413 від 09 жовтня 2020 року , наданої начальником Управління «Водозбут» Дробчак О.В. , на заяву ОСОБА_1 від 22 вересня 2020 року , підприємством застосовується щомісячна система оплати послуг з водопостачання та водовідведення виключно у безготівковій формі оплати . Прийом платежів готівкою через каси підприємства від населення споживачів за надані послуги не проводить. Всі розрахунки між підприємством та населенням проводяться через відділення банків. Оплата послуг здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підприємства у будь-який зручний для споживача спосіб.КП «Дніпроводоканал» пропонує всім своїм споживачам ряд можливостей здійснення оплати за послуги з водопостачання та водовідведення,зокрема : - внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок КП «Дніпроводоканал» у відділеннях банків України ; -оплата online( на офіційному сайті підприємства vodokanal. dp. ua картами Visa та Mastercard будь якого банку України,оплата картами ПриватБанку в системі електронних платежів «Приват24»,тощо);-оплата за допомогою терміналів банку (а.с.2).

Відмовляючи у задоволенні позову , суд першої інстанції виходив з відсутності передбачених законом підстав для задоволення вимог,оскільки здійснення оплати за отримані послуги через банківські установи готівкою є механізмом , визначеним п.10 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні на реалізацію п.16 договору щодо оплати отриманих послуг саме готівкою ,яка перераховується на рахунок надавача послуг , де спосіб оплати платника є готівковий ,а для отримувача безготівковий ,що не передбачає обов`язкової наявності каси саме КП « Дніпроводоканал» . В розумінні Постанови Правління НБУ від 29 грудня 2017 року, внесення коштів готівкою в банківській установі на поточний рахунок підприємства,прирівнюється до проведення розрахунків готівкою,що свідчить про те,що відповідачем дотримана така вимога готівкових платежів,а тому відсутнє порушення прав та інтересів позивача. При цьому, суд першої інстанції акцентував увагу на те,що наявність каси саме на підприємстві не є обов`язковою, як і не є обов`язком підприємства організовувати приймання готівкових коштів саме за місцем розташування підприємства .

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку,щодо необґрунтованості позовних вимог у вказаній частині, оскільки позивачем не обґрунтовано в чому полягає ця шкода, не доведено факту завдання немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті позивача. Крім того, позивачем не обґрунтовано розмір відшкодування моральної шкоди та відсутній причинний зв`язок.

З вказаним висновком суду погоджується й суд апеляційної інстанції.Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається,що суд надав належну оцінку зібраним у справі доказам,достатньо повно встановив обставини,які мають значення для правильного вирішення справи .

Висновок суду відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на нормах законодавства.

Так, Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Згідно з п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 та розроблених на виконання приписів ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», форма оплати послуг (готівкова або безготівкова) визначаються у договорі між споживачем і виконавцем.

Постановою правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року за № 148, затверджено Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (далі - Положення).

Відповідно до пункту 5 Положення, суб`єкти господарювання здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами через касу як коштами, одержаними як готівкова виручка, так і коштами, одержаними із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів.

Пунктом 10 вказаного Положення визначено, що розрахунки суб`єктів господарювання та фізичних осіб у разі їх здійснення готівкою без відкриття поточного рахунку шляхом унесення готівки до банків або небанківських установ для подальшого її переказу на рахунки інших суб`єктів господарювання або фізичних осіб для платників коштів є готівковими, а для отримувачів коштів безготівковими.

Згідно з преамбулою Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", або іншими документами (далі - розрахунковий документ); послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Зокрема, відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд першої інстанції вважав, що при розгляді вказаної справи позивачем не надано жодних доказів заподіяння моральної шкоди ,також суд зазначив , що позивач у позові не обгрунтував , в чому полягає нанесена моральна шкода та не надано на підтвердження факту її заподіяння відповідних доказів. Суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку, що позивач не зазначив в чому виявилися моральні чи фізичні страждання або інші негативні явища, які були завдані діями відповідача, а тому правомірно відмовив у вимозі позивача щодо стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено ст.16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Перевіряючи доводи в межах апеляційного оскарження,апеляційний суд вважає,що суд першої інстанції дійшов вірного висновку,що позовні вимоги є недоведеними і не має передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги доводи позивача про ігнорування судом першої інстанції ,позовних вимог , викладених у пунктах 2.7.9-2.7.11 щодо відшкодування моральної шкоди ,оскільки вказані пункти містять зазначення правових норм. Судом першої інстанції розглянуто справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів ,поданих учасниками справи . Крім того, цивільним процесуальним законодавством передбачено зазначення в описовій частині рішення стислого викладу позиції позивача та заперечень відповідача .

Наведені доводи апеляційної скарги були предметом дослідження в суді першої інстанції та зводяться до незгоди з висновками суду та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог .

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 10 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний тест постанови складений 22 грудня 2022 року .

Судді: