ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року м.Суми

Справа №589/4491/21

Номер провадження 22-ц/816/1018/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 30 серпня 2022 року в складі судді Євдокімової О.П., ухвалене в м. Шостка,

В С Т А Н О В И В:

27 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_2 .

Позов обґрунтований тим, що з відповідачем по справі позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з 30 червня 2005 року. Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 03 липня 2020 року у справі № 589/1096/20 її з відповідачем шлюб розірваний. Від шлюбних стосунків вони мають п`ятеро дітей в тому числі і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час навчається у Комунальному закладі Сумської обласної ради «Шосткинський фаховий медичний коледж» на платній основі на 1-му курсі за денною формою навчання за освітньо-професійною програмою «Фармація», термін навчання з 01 вересня 2021 року по 30 червня 2024 року. Відповідно до умов договору вона самостійно із своїх власних коштів вже оплатила за навчання дитини і в подальшому вона також буде сплачувати за навчання дитини, тому просила стягнути з відповідача половину зазначеної у договорі вартості навчання.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 30 серпня 2022 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем був доведений факт сплати грошових коштів на навчання дитини ОСОБА_3 в певному розмірі, а місцевим судом не було прийнято до уваги, що дитина на час розгляду справи є неповнолітньою, тому відповідно не має змоги працювати для власного забезпечення, стипендію вона не отримує, в зв`язку із навчанням за контрактом; дитина виховується і знаходиться на утриманні матері, яка виховує ще чотирьох дітей; розміру сплачуваних аліментів недостатньо для покриття витрат на утримання дітей, не кажучи вже про витрати на навчання. Зазначає, що місцевим судом не врахований і той факт, що відповідач має дохід у вигляді заробітної плати, бо перебуває на службі в ЗСУ та додатковий дохід у вигляді додаткового грошового забезпечення, яке передбачено за проходження особою служби на території ведення бойових дій. Вказує, що здобуття освіти і є саме розвитком здібностей дитини в сфері медицини.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2022 року: 2481 * 100 = 248100 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що судовим наказом у справі № 589/2635/20 з ОСОБА_2 стягнено аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дітей (в тому числі і на утримання ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в розмірі половини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, тобто з 07 серпня 2020 року, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Вказаний судовий наказ знаходиться на примусовому виконанні в Шосткинському відділі державної виконавчої служби у Шосткинському районі Сумської області.

На даний час неповнолітня ОСОБА_3 навчається у Комунальному закладі Сумської обласної ради «Шосткинський фаховий медичний коледж» на платній основі на 1-му курсі за денною формою навчання за освітньо-професійною програмою «Фармація», термін навчання з 01 вересня 2021 року по 30 червня 2024 року (а.с. 9).

Відповідно до пункту 1 розділу III договору про надання платної освітньої послуги № 1 від 05 вересня 2021 pоку, укладеного між Комунальним закладом Сумської обласної ради «Шосткинський фаховий медичний коледж» і ОСОБА_1 , загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання ОСОБА_3 становить 74 304,00 грн.

Пунктом 2 даного розділу договору передбачена вартість платної освітньої послуги за роками навчання: 2021-2022 p.p., 2022-2023 p.p., 2023-2024 p.p (а.с. 12-13).

Позивач оплатила за І семестр 2021-2022 навчального року суму 7 520,00 грн, що підтверджується фіскальним чеком від 09 вересня 2021 pоку AT «Укрпошта» (а.с. 14), за ІІ семестр 2021-2022 навчального року суму 11330,76 грн, що підтверджується фіскальним чеком від 29 січня 2022 pоку AT «Укрпошта» (а.с. 55) та за другий курс навчання 27048,20 грн, що підтверджується фіскальним чеком від 19 серпня 2022 pоку AT «Укрпошта» (а.с. 68).

Навчання ОСОБА_3 відповідно до умов розділу III договору про надання платної освітньої послуги № 1 від 05 вересня 2021 року становить 74 304 грн. При цьому, вартість навчання до досягнення нею 18-річного віку складає 45 727,00 грн (за чотири семестри 2021-2022 та 2022-2023 роки навчання).

Весь тягар виховання та матеріального утримання неповнолітніх дітей, у тому числі, доньки ОСОБА_3 , несе позивач у справі. Відповідач примусово сплачує аліменти і будь якої іншої допомоги на утримання чи виховання дітей позивачу не надає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що витрати на навчання дитини викликані не особливими обставинами у вигляді розвитку здібностей дитини в розумінні статті 185 СК України, а у зв`язку зі здобуттям дитиною освітньо-кваліфікаційного рівня, а тому місцевий суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Висновки суду першої інстанції є обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє їх від обов`язків щодо дитини.

За змістом положень ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно із вимогами частини 1 статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини 2 статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 провадження № 61-18284св19.

На підтвердження обґрунтованості своїх вимог, позивач надала суду в якості доказів копію договору про надання освітніх послуг закладом фахової передвищої освіти № 49 від 02 серпня 2021 року, копію договору про надання платної освітньої послуги № 1 від 05 вересня 2021 року, копії фіскальних чеків.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 надала докази понесених нею витрат, у зв`язку із навчанням дитини в коледжі, однак дані витрати не викликані особливими обставинами та не пов`язані з розвитком конкретних здібностей дітей (творчих, спортивних тощо), а тому не можуть вважатися додатковими витратами, а є прямим обов`язком батьків, що регулюється вказаними вище положеннями СК України, що передбачають обов`язок батьків утримувати їх неповнолітню доньку.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що навчання у коледжі не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Отже, зазначені позивачем витрати, пов`язані з навчанням, не відносяться до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини у розумінні ст. 185 СК України.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 30 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. Ю. Кононенко

С. С. Ткачук