КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2022 року

м. Київ

справа №753/20747/21

провадження №22-ц/824/12922/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Шевчук А.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - акціонерне товариство «Полтаваобленерго»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2022 року у складі судді Курічової В.М.

за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просив стягнути з відповідача на його користь за затримку видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення суму заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням в розмірі 1 156 933,24 грн.

Позовна заява була обґрунтована тим, що позивача незаконно звільнили з посади директора з правової роботи АТ «Полтаваобленерго» наказом АТ «Полтаваобленерго» №567 від 25 травня 2020 року з моменту закінчення його лікарняного, тобто з 12 грудня 2019 року.

Зазначав, що всупереч трудовому закону його не було повідомлено про це та не було видано копію наказу (розпорядження) про звільнення, у зв`язку з чим вважав, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу суму втраченого заробітку внаслідок вимушеного прогулу.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2022 року позовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись з указаною ухвалою 04 жовтня 2022 року позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважає ухвалу суду такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування обставин справи.

Вказує, що у справі №753/6409/21 були зазначені наступні позовні вимоги:

- визнати наказ АТ «Полтаваобленерго» №567к від 25 травня 2020 року в частині звільнення з роботи ОСОБА_1 незаконним та скасувати його;

- поновити ОСОБА_1 на посаді директора з правової роботи Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» від дати звільнення - 13 грудня 2019 року;

- стягнути з відповідача на користь позивача суму втраченого внаслідок вимушеного прогулу заробітку;

- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду, завдану неправомірним порушенням його трудових і громадянських прав, у розмірі 1 200 000 грн.

Зауважує, що у справі за №753/20747/21 предметом позову є інша вимога, а саме: стягнути з відповідача на користь позивача за затримку видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення суму заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням у розмірі 1 156 933,24 грн.

Зазначає, що у справі №753/20747/21 не ставиться питання про незаконність наказу про звільнення (тобто правова підстава є іншою), а кошти стягуються з іншої підстави - за затримку видачі наказу про звільнення.

На думку апелянта, у даній справі правовою підставою є затримка у видачі копії наказу, а предметом позовної вимоги - оплата середнього заробітку за час затримки, що відмінні від тих, які зазначені у справі №753/6409/21.

Вказує, що у справі №753/6409/21 на підставі незаконності наказу про звільнення вимагається за приписом ст. 235 КЗпП України виплатити втрачений заробіток поновленому на роботі працівнику.

Уважає предмети обох позовів різними, що виключає їхню тотожність і встановлює неможливість застосування п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

30 листопада 2022 року апеляційним судом отримано відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача АТ «Полтаваобленерго» - Баранова В.І., в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін.

02 грудня 2022 року до суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи, в якій останній просить розгляд справи відкласти з 06 грудня 2022 року на період після закінчення переможної війни. Зазначає, що добратися до місця проведення судового засідання він, як інвалід другої групи із захворювання опорно-рухового апарату, не може, можливості здійснення дистанційної участі у судовому засіданні у місці свого тимчасового перебування не має.

Разом з тим, вказана заява задоволенню не підлягає, оскільки жодних доказів на підтвердження обставин, викладених у поданій заяві, позивачем суду не надано, при цьому позивач міг скористатися послугами адвоката, а тому зважаючи на положення частини другої статті 372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а також ураховуючи, що позивач обізнаний про дату, час та місце розгляду справи, з метою дотримання строків розгляду апеляційної скарги, колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції керувався положеннями п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України та виходив того, що у провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває справа №753/6409/21 із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, в якій, окрім предмета спору, аналогічного предмету спору у справі № 753/20747/21, заявлено ще й інші позовні вимоги, що не заборонено вимогами ЦПК України.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Проте, ухвала суду не відповідає вказаним нормам, що відповідно до статті 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду та направлення для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 1-2 статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Наведені норми свідчать про те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Отже, законодавцем визначено, що суд залишає позовну заяву без розгляду лише за умови, якщо в провадженні цього чи іншого суду є позов тотожний до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2021 провадження у цивільній справі №753/20747/21 зупинено до вирішення цивільної справи №554/2575/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про визнання незаконними та скасування наказів, визнання записів у трудовій книжці незаконними та зобов`язання вилучити записи.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03 червня 2022 року провадження у даній цивільній справі поновлено.

14 вересня 2022 року представник відповідача - адвокат Баранова Ю.О. заявила клопотання про закриття провадження у справі на підстві п. 3 ч. 1 ст. 225 ЦПК України у зв`язку з тим, що в провадженні Дарницького районного суду м. Києва вже перебуває справа між тими ж сторонами, з аналогічними предметом і підставами позову, у якій заявлено вимогу про відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме - з 13 грудня 2019 у зв`язку з незаконним звільненням позивача на підставі наказу від 05 листопада 2019 № 825-К.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року відкрито провадження у справі №753/6409/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про скасування наказу у частині поновлення на роботі, стягнення втраченого заробітку та моральної шкоди.

У позовній заяві, за якою відкрито провадження у справі №753/6409/21, ОСОБА_1 заявляє до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» такі вимоги (предмет позову):

- визнати наказ АТ «Полтаваобленерго» № 567 від 25.05.2020 в частині звільнення з роботи ОСОБА_1 незаконним та скасувати його;

- поновити ОСОБА_1 на посаді директора з правової роботи АТ «Полтаваобленерго»;

- стягнути з АТ «Полтаваобленерго» на користь ОСОБА_1 суму втраченого заробітку внаслідок вимушеного прогулу;

- стягнути з АТ «Полтаваобленерго» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану неправомірним порушенням його трудових і громадянських прав, у розмірі 1 200 000 грн.

Вищевказану позовну вимогу про стягнення з АТ «Полтаваобленерго» на користь ОСОБА_1 суми втраченого заробітку внаслідок вимушеного прогулу (заявлену у позові у справі № 753/6409/21) обґрунтовано тим (підстава позову), що позивача незаконно звільнили з посади директора з правової роботи АТ «Полтаваобленерго» наказом АТ «Полтаваобленерго» №567 від 25 травня 2020 року, у зв`язку з чим відповідач зобов`язаний сплатити позивачу суму втраченого заробітку внаслідок вимушеного прогулу.

Водночас ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року відкрито провадження у справі №753/20747/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому останній просить:

- стягнути з відповідача на користь позивача за затримку видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення суму заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 1 156 933,24 грн.

Даний позов обґрунтовано незаконним затриманням видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення №567 від 25 травня 2020 року позивачеві ОСОБА_1 з вини власника, а саме відповідача АТ «Полтаваобленерго».

З указаного вбачається, що підстави позову у справі за №753/20747/21 є відмінними від підстав позову у справі за №753/6409/21.

Таким чином, предмет та підстави позову у справах №753/20747/21 та №753/6409/21 не є тотожними, а відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для повернення позовної заяви позивачу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Отже, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

З вищенаведених підстав колегія суддів не погоджується з постановленою ухвалою та уважає, що відповідно до вимог статті 379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2022 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено «06» грудня 2022 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик