Справа № 445/526/22 Головуючий у 1 інстанції: Бакаїм М.В.
Провадження № 22-ц/811/2034/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Ванівського О.М.
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,
секретаря: Івасюти М.В.,
з участю: заявника ОСОБА_1 та його представника адвоката Кузьми О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 14 липня 2022 року у справі в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , з участю заінтересованої особи- головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності йому довідок Федеральної державної казенної установи " Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації" № 4/210484 від 13.01.2022 року та № 8/211232 від 13.01.2022, виданих на ім"я ОСОБА_2 .
В обґрунтування заяви покликався на те, що в довідках його прізвище вказано " ОСОБА_3 ", хоча у всіх інших документах, таких як: паспорт громадянина України, свідоцтво про одруження, трудова книжка, атестата прізвище зазначено - " ОСОБА_4 ".
Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 14 липня 2022 року заяву ОСОБА_1 , з участю заінтересованої особи- головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу задоволено.
Встановлено факт належності довідок Федеральної державної казенної установи "Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації" № 4/210484 від 13.01.2022 року та № 8/211232 від 13.01.2022, виданих на ім"я ОСОБА_2 , - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, подавши апеляційну скаргу.
Вважає, що при ухваленні даного рішення судом неповністю з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушено норми процесуального права.

Зазначає, що у даному випадку встановлення факту заявнику необхідно для повторного звернення до органів Пенсійного фонду України за призначенням пенсії, отже наявний спір про право.

Заявнику відмовлено у призначенні пенсії за віком, про що свідчить рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 31.03.2022 про відмову у призначенні пенсії, копія якого долучена до заяви про встановлення факту.

В даному випадку відмова відповідного органу у призначенні пенсії може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення заявника ОСОБА_1 та його представника адвоката Кузьми О.М.на заперечення доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, беручи до уваги те, що встановлення даного факту для заявника має юридичне значення, оскільки необхідне для реалізації права на пенсійне забезпечення, при цьому внести відповідні виправлення до зазначених документів в позасудовому порядку заявник не має можливості, відтак подана заява піставна та підлягає до задоволення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , прізвище, ім`я, по батькові заявника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , прізвище ім`я, по батькові заявника зазначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 , заповненої 18.07.1978 року на прізвище " ОСОБА_5 " "Белый" російською мовою на ім`я " ОСОБА_1 " ІНФОРМАЦІЯ_1 , із середньою освітою.
Згідно архівних довід ок Федеральної державної казенної установи "Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації" № 4/210484 від 13.01.2022 року та № 8/211232 від 13.01.2022 виданої на ім`я ОСОБА_2 вбачається, що він працював у в/ч польова пошта НОМЕР_4 з 09.03.1987 по 13.03.1989 ( наказом № 60 переведений в в/ч польова пошта НОМЕР_5 ) на посаді кочегара котельні комплексу "Р" та отримував заробітну плату з березня 1987 року по лютий 1989 року.
Дані, що вказані у вищенаведених довідках, узгоджуються із записами в трудовій книжці заявника, щодо прийняття та звільнення з роботи в порядку переводу у відповідні періоди.

У відповідності до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав.

Згідно п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Зі змісту заяви вбачається, що встановлення факту належності заявнику довідок, потрібно йому для оформлення пенсії.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо.

У пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення міститься роз`яснення про те, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документів, відповідно до чинного законодавства. Поряд з цим, суд може встановити факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, трудової книжки, іншого документу, що посвідчує трудовий стаж.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Враховуючи вищезазначене, слід зробити висновок про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 03 лютого 2021 року у справі №644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 18 листопада 2020 року у справі №554/3600/19 (провадження № 61-8937св20), від 25 листопада 2020 року у справі №636/4087/19 (провадження№ 61-13847св20), від 19 червня 2019 року у справі №752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі №750/9847/18 (провадження № 61-18230св19).

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; установлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Заявник просив встановити факт належності йому правовстановлюючих документів, посилаючись при цьому на те, що іншої можливості встановити факт належності йому цих документів немає.

Задовольняючи заяву, суд правильно розтлумачив зміст пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК України і прийшов до вірного висновку про те, що законом прямо віднесено встановлення юридичного факту належності правовстановлюючих документів до справ окремого провадження (розділ IV ЦПК України).
Висновки суду про відсутність у даному випадку спору про право є обґрунтованими, оскільки лише в разі встановлення судом приналежності заявнику вказаних документів, органом Пенсійного фонду України може бути прийнято на їх підставі рішення про зарахування чи відмову в призначенні пенсії.
Чинним законодавством встановлено порядок подання до органів Пенсійного фонду України документів про призначення та/або перерахунок пенсії та вимоги до таких документів, які не допускають зазначення у них даних, які не збігаються із даними паспорту особи, яка звернулася щодо її прізвища, ім`я та по батькові.
Підтвердження факту приналежності документів, що містять суперечності певній, особі здійснюється в рамках окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.
Питання встановлення фактів, що мають юридичне значення (в тому числі - й приналежності документа), не відноситься до повноважень адміністративного суду, а тому доводи апелянта про можливість оскарження заявником його рішень до Львівського окружного адміністративного суду також до уваги прийматися не можуть.
При цьому апеляційна скарга не містить жодних доводів, які б по суті спростовували встановлений оскаржуваним рішенням суду факт належності заявнику ОСОБА_1 довідок Федеральної державної казенної установи "Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації" № 4/210484 від 13.01.2022 року та № 8/211232 від 13.01.2022.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.
Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 14 липня 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2022 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.