ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2135/21
провадження № 2/753/640/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2022 р.Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Сирбул О.Ф.

за участю секретаря Лаптєвої Ю.М.

представника позивача Полтавської Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

встановив:

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Ковальська-Житлосервіс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_2 ) про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з урахування індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Свої вимоги мотивувало тим, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 , отримує житлово-комунальні послуги при цьому не виконує зобов`язання по їх оплаті, чим спричинив позивачу, який є балансоутримувачем даного будинку, матеріальні збитки у вигляді недоотримання у повному обсязі плати за житлово-комунальні послуги в частині утримання будинку та прибудинкової території, загальна сума заборгованості за період з вересня 2019 року по січень 2021 року якого становить 7 998 грн. 58 коп. Окрім того, ним ставиться вимога про стягнення 351 грн. 63 коп. - індексу інфляції та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості - 161 грн. 39 коп., а всього - 8 511 грн. 60 коп.

В судовому засіданні представник позивача, позов підтримала з тих же підстав та просила його задовольнити, посилаючись на вимоги закону про належне виконання зобов`язань, а також укладений між сторонами типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 05 березня 2015 року, надання комунальних послуг та додаткових послуг. На підтвердження понесених позивачем витрат за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території надала акти виконаних робіт, платіжні квитанції та вказує, що позивачем забезпечується позивачу як власнику квартири в будинку послуги з утримання будинку та прибудинкової території: відбувається прибирання, вивозиться сміття, уцілому забезпечується утримання будинку та прибудинкової території. Подані відповідачем претензії вважає необґрунтованими, оскільки він уцілому незадоволений всім переліком послуг, які надаються позивачем, акти - претензії не відповідають формі, визначеній до вимог претензій за надані послуги.

У судове засідання відповідача не з`явився, в матеріалах справи міститься відзив на позов, в якому, позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні за недоведеністю та безпідставністю вимог. Вважаючи, що позивачем не у повній мірі та у неналежної якості надаються житлово-комунальні послуги в частині утримання будинку та прибудинкової території, щодо яких відповідач неодноразово звертався із відповідними претензіями на неякісні послуги. Вважає, що внаслідок надання позивачем неякісних послуг щодо утримання будинку та прибудинкової території, власник житла не повинен сплачувати кошти за такі послуги.

Ухвалою суду від 03 лютого 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 19 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження.

28 травня 2021 року представник відповідача до суду подав відзив.

22 червня 2021 року представник позивача до суду подав відповідь на відзив.

08 липня 2021 року представник відповідача до суду подав заперечення.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відзив долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відповідь на відзив долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, заперечення долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів відмовлено.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив на позов, письмові заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 71,8 кв. м, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 30 жовтня 2014 року (т. 1 а.с. 11-12).

ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» виконує функції експлуатаційної організації у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 на підставі рішення АТ ХК «Київміськбуд» від 4 травня 2005 року № 85 та розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 29 червня 2005 року № 534 та надає житлово-комунальні послуги (т. 1 а.с. 6-8).

5 березня 2015 року між позивачем та відповідачем підписано типовий договір з утримання будинків і споруд та прибудинкової території (т. 1 а.с. 14-16).

Відповідно до пункту 1 цього договору його предметом є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території у житловому будинку АДРЕСА_2 , а споживач має своєчасно вносити оплату за надані послуги. Розрахунковим періодом є календарний місяць.

Звертаючись із позовною заявою, позивач вказав, що відповідач несвоєчасно вносила кошти за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, внаслідок чого у неї за період з вересня 2019 року по січень 2021 року утворилась заборгованість в розмірі 7 998,58 грн., на яку позивачем також було здійснено нарахування інфляційних втрат та 3% річних (т. 1 а.с. 17).

Як вбачається із наданих позивачем доказів, позивачем, як обслуговуючою організацією, зокрема у період з вересня 2019 по січень 2021 року щоденно надавались житлово-комунальні послуги в частині утримання будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач щомісяця отримував від позивача рахунки на їх оплату із зазначенням суми, однак платежі здійснювалися не регулярно, що призвело до утворення заборгованості за вказаний період.

Заперечуючи проти заявлених вимог, представник відповідача у відзиві вказав, що на підтвердження ненадання послуг з технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем ГВП та ХВП, водовідведення, теплопостачання та зливної каналізації; обслуговування димових та вентиляційних каналів; технічного обслуговування та поточного ремонту мереж електропостачання та електрообладнання, необхідних для електрозабезпечення технічних цілей будинку, системи протипожежної автоматики та димовидалення підтверджується відповідними актами-претензіями.

Так, до відзиву на позов долучено 5 заяв-викликів та актів-претензій, а саме: виклик від 29 січня 2021 року на 1 лютого 2021 року, виклик від 4 лютого 2021 року на 8 лютого 2021 року, від 9 лютого 2021 року на 15 лютого 2021 року від 17 лютого 2021 року на 22 лютого 2021 року та від 24 лютого 2021 року на 10 березня 2021 року.

Вказані виклики надсилались відповідачем рекомендованим листом на адресу позивача, що підтверджується доказами, долученими до відзиву на позов.

До вказаних заяв-викликів представником відповідача також долучено акти-претензій від 1 лютого, 8 лютого, 15 лютого, 22 лютого та 10 березня 2021 року, які підписані відповідачем та 2-ма іншими мешканцями будинку.

Вказані акти містить перелік, на думку відповідача, тих послуг, які не надавались позивачем у період з 1 червня 2019 року по відповідне число лютого/березня 2021 року.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. У разі ненадання, надання неналежної якості послуги з управління багатоквартирним будинком споживач має право викликати управителя для перевірки якості наданих послуг. Порядок перевірки якості надання комунальних послуг та якості послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком).

Як вбачається із вказаних актів, представник позивача на виклик відповідача не з`являвся.

Представник позивача у судовому засіданні заперечувала щодо таких викликів, вказувала, що вони надходили до позивача із значним запізненням та після дат, на які викликався уповноважений представник. При цьому представник позивача зауважила, що офіс позивача знаходиться напроти будинку відповідача і вони мали змогу принести виклик особисто в канцелярію для швидкого отримання позивачем виклику та відповідної реакції, проте відповідачі умисно такі виклики надсилали за 3-4 дні поштою, знаючи проте, що вони не будуть отримані позивачем вчасно.

Крім того, вказала, що 10 березня 2021 року від позивача прийшла уповноважена особа, проте відповідачі вирішили, що вона не має повноважень на представництво позивача для підписання відповідного акту.

Заслухавши думку представника позивача з приводу вказаних актів, суд приймає до уваги той факт, що дійсно виклики надсилались відповідачем на адресу позивача за незначний проміжок часу (3-4 дні перші виклики були з п`ятниці на понеділок, з четверга на понеділок).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2013 року № 958 нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку) у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2 (Д-день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення).

При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Крім того, суд звертає уваги, що такі акти почали складатись відповідачем лише у лютому 2021 року, тобто після подання відповідних позовів позивачем до суду відносно наявної заборгованості ОСОБА_2 по усіх 3-х квартирах, що перебувають у її власності за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому вказані акти містять інформацію, що такі послуги не надаються саме з червня 2019 року. Доказів того, що з червня 2019 року до лютого 2021 року відповідачка здійснювала виклики уповноважених представників позивача та фіксувала факт ненадання, неповного надання житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території, відповідачкою та її представниками суду надано не було.

Поряд з цим, суд зазначає, що як вбачається із позовної заяви та доданого до неї розрахунку, заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території у відповідачки виникла з вересня 2019 року.

З огляду на вказане, суд не приймає до уваги як належний та достатній доказ подані представником відповідача заяви-виклики та акти-претензії, на спростовування вимог позивача та на підтвердження позиції відповідача, що послуги позивачем не надавались, або надавались не у повному обсязі за період з вересень 2019 по січень 2021 року.

Положення ст.ст. 66-68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і положення підзаконних актів у сфері житлово-комунальних послуг покладають на користувачів житла (власників) обов`язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі.

Власники несуть відповідальність, відповідно до ч.9 ст.22 вказаного Закону, за своєчасність здійснення платежів на рахунок управителя незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду, якщо інше не передбачено договором.

Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, визначені законом або договором.

За період проживання відповідача у вказаній квартирі позивачем, як обслуговуючою організацією, в указаний період щоденно надавались вказані житлово-комунальні послуги в частині утримання будинку та прибудинкової території.

Відповідач щомісяця отримував від позивача рахунки на їх оплату із зазначенням суми, однак платежі здійснювалися не регулярно, що призвело до утворення заборгованості за вказаний період.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Окрім того, позивачем ставиться вимога про стягнення 351 грн. 63 коп. - індексу інфляції та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості - 161 грн. 39 коп., а всього - 8 511 грн. 60 коп. (а.с. 17), яка підлягає задоволенню із таких правових підстав.

Так, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Підставою виникнення зобов`язань є юридичний факт або юридична сукупність (фактичний склад), які породжують зобов`язання.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Власність, відповідно до ч.4 ст. 319 ЦК України, зобов`язує.

Надаючи оцінку запереченню відповідача проти позову, суд окрім зазначеного також вказує, що відповідач з моменту набуття права власності на квартиру став носієм не тільки прав, але й обов`язків відносно власного майна і несе тягар його утримання, відповідно до ст.322 ЦК України, якою власник зобов`язується утримувати майно, що йому належить. Ч.4 ст.319 ЦК України передбачає, що власність зобов`язує. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідач до суду із позовом до ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» з приводу надання неякісних послуг не звертався.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 2 270 грн. 00 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 64, 66-68, 162 ЖК України, ст.ст. 526, 610, 625, 627, 630 Цивільного кодексу України, ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 12, 19, 42, 76, 89, 263-264, 265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» () заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 7 998,58 грн., індекс інфляції у сумі 351,63 грн., три проценти річних у сумі 161,39 грн., а всього 8 511,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» () витрати по сплаті судового збору у сумі 2 270,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя: