Ухвала

06 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 759/25934/21

провадження № 61-11913ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального концерну «Центр комунального сервісу», Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального концерну «Центр комунального сервісу» (далі - КК «Центр комунального сервісу»), Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» (далі - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва») про зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, що відповідачі своїми діями в сфері житлово-комунальних послуг, де вона є споживачкою, спричинили їй майнові збитки, ушкодження здоров`я, важкі фізичні та моральні страждання.

Звертаючись до суду з позовом, просила стягнути з відповідачів на свою користь 50 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди; скасувати неправомірно нарахований борг у сумі 6 976,00 грн; стягнути з відповідачів надмірно нараховану заборгованість за користування електроенергією, житлові субсидії та інших втрати у загальному розмірі 8 259,00 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 квітня 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суди, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , виходили з того, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» не здійснює нарахування плати за послуги з електропостачання позивачці та не здійснює постачання електроенергії. Підприємство лише розподіляє нараховану енергопостачальною компанією суму вартості електричної енергії між споживачами у будинку в залежності від кількості зареєстрованих в квартирах осіб. Позивачкою 14 серпня 2021 року укладений договір про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з Приватним акціонерним товариством «ДТЕК Київські електромережі». ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачами порушено або обмежено її права, як споживача житлово-комунальних послуг, а також доказів того, що відповідачами завдано їй моральних чи фізичних страждань.

29 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2022 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено, що з 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2 481,00 грн.

Предметом позову у цій справі є зобов`язання відповідачів скасувати нарахований борг у сумі 6 976,00 грн, відшкодувати моральну шкоду, нараховану заборгованість за користування електроенергією та інші втрати; майнові вимоги у загальному розмірі складають 58 259,00 грн, що є меншим, ніж дві п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00 грн х 250 = 620 250,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу).

Щодо доводів заявниці про те, що справа має для неї виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявниця не навела переконливих доводів та не надала відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа має для неї виняткове значення, а сама по собі вказівка на це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Прикладів неоднакового застосування судами одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах заявницею також не наведено.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 5 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального концерну «Центр комунального сервісу», Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний