П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2022 року

м. Рівне

Справа № 568/203/22

Провадження № 22-ц/4815/1202/22

Головуючий у Радивилівському районному суді

Рівненської області: суддя Троцюк В.О.

Рішення суду першої інстанції

(повний текст) ухвалено:

о 09 год. 00 хв. 08.07.2022

у м. Радивилів Рівненської області

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Крижов В.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

за участі: сторони та їх представники не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 08 липня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним і визнання права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 3, 25 га, кадастровий номер: :06:014:0031, та визнання права власності на зазначену земельну ділянку. Мотивуючи вимоги, вказувалося, що 03 березня 2018 він передав відповідачу 100 тисяч гривень на підтвердження наміру укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 3,25 га, кадастровий номер: :06:014:0031, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Спірна земельна ділянка належить ОСОБА_2 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯК №251660. На підтвердження намір укладення правочину продавець написав розписку, відповідно до якої взяв на себе зобов`язання після підготовки усіх необхідних документів, але не пізніше ніж після спливу 3 місяців після зняття мораторію на продаж земель сільськогосподарського призначення нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу. Окрім того, ними 03.03.2018 було укладено попередній договір, за яким було обумовлено всі обставини щодо наміру з нотаріального оформлення договору купівлі-продажу та погодилися щодо вартості земельної ділянки. Після набрання законної сили законодавчим актом, яким знято мораторій на продаж земель сільськогосподарського призначення і передбачено що з 01.07.2022 громадяни України можуть набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, він неодноразово звертався до відповідача з вимогою нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу земельної ділянки. Проте ОСОБА_2 навмисно уникає будь-яких контактів, а на телефонні дзвінки не відповідає.

Рішенням Радивилівського районного суду від 08 липня 2022 ркоу ОСОБА_3 відмовлено в позові до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки дійсним та визнання за ним права власності на ділянку.

У поданій апеляційній скарзі позивач, вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що фактично полягало у невідповідності висновків суду обставинам справи та незастосуванні норм матеріального права, які підлягали до застосування, просив скасувати його і задовольнити позов повністю.

Обґрунтовуючи її, покликався на неврахування судом того, що між сторонами відбувся факт купівлі-продажу земельної ділянки площею 3, 25 га, кадастровий номер: :06:014:0031, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яке належить відповідачу на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК №251660. ОСОБА_2 03 березня 2018 року було складено розписку про отримання 100 000 гривень, а також про те, що протягом 3 місяців після зняття мораторію на продаж земель сільськогосподарського призначення нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу. Крім того, ними укладено попередній договір від 03 березня 2018 року, яким врегульовано усі обставини щодо намірів з нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Між тим, після ухвалення парламентом Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо умов обігу земель сільськогосподарського призначення". яким скасовано відповідний мораторій, відповідач жодних дій на укладення договору купівлі-продажу та його нотаріального посвідчення не вжив, а його вимогу від 24 грудня 2021 року про досудове врегулювання спору знехтував.

Щодо підстав скасування рішення суду першої інстанції, то зазначалося про необхідність застосувати до спірних відносин норми ст.ст. 220, 319, 328, 334, 392, 655 ЦК України, правові висновки, що наведені у постановах Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 та від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17, а також пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тому вважає, що оскаржуване рішення є передчасним і не може залишатися чинним.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем чи його представником не подавався, хоча про таке право було роз`яснено ухвалою Рівненського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як з`ясовано судом, ОСОБА_2 належить на праві власності земельна ділянка площею 3,25 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯК №251660, виданим головою Радивилівської районної державної адміністрації 22 грудня 2011 року (а.с.6).

03 березня 2018 між сторонами укладено в простій письмовій формі попередній договір, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язався передати у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 3,25 га, кадастровий номер: :06:014:0031, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить відповідачу на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯК №251660. Ними домовлено, що вартість земельної ділянки становить 100 000 гривень, яка не підлягає коригуванню чи зміні незалежно від будь-яких обставин. Також домовились нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу земельної ділянки після підготовки усіх необхідних документів, але не пізніше ніж після спливу 3 місяців після зняття мораторію на продаж земель сільськогосподарського призначення. Даний договір підписаний ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.7).

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 кошти в розмірі 100 000 гривень з наміром укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 3,25 га, кадастровий номер: :06:014:0031, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить ОСОБА_2 на державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯК №251660, а також стверджується розпискою від 03.03.2018 (а.с.8).

Вважаючи, що його суб`єктивні цивільні права на земельну ділянку порушуються відповідачем, який не вжив заходів на його вимоги, незважаючи на досягнення сторонами усіх істотних умов правочину відповідно до попереднього договору, а тому ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, у лютому 2022 року в суд звернувся ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та визнання за ним права власності на земельну ділянку.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із відсутності правових та фактичних підстав для задоволення позову, оскільки попередній договір від 03 березня 2018 року, який укладений між сторонами, є нікчемним, а матеріали справи не містять доказів про те, що ОСОБА_2 ухилився від нотаріального посвідчення договору та що така можливість сторонами втрачена.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно зі ст.ст. 627, 220, 640, 635, 657 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що сторонами досягнуто усіх істотних умов договору купівлі-продажу земельної ділянки, однак відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення правочину, то з ними погодитися не можна.

Як зазначав Верховний Суд у своїй постанові від 07 червня 2022 року у справі №179/9/21, за вимогами частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першої статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно із частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Форма договору купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна чітко визначена статтею 657 ЦК України, за якою такий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Тобто законом встановлено умови щодо форми укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, будинку або іншого нерухомого майна, внаслідок якого відбудеться правомірний перехід права власності на таке майно.

Відповідно до статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Отже, рішення суду про визнання договору дійсним в судовому порядку можливо тільки тоді, коли договір щодо нерухомого майна укладено в належній формі, із зазначенням усіх істотних умов договору, але відсутнє його нотаріальне посвідчення, і це неможливо вчинити через те, що така можливість втрачена.

Істотними умовами договору є предмет, ціна та строк дії. Також істотними умовами вважаються такі умови, на яких наполягає хоча б одна зі сторін договору (стаття 638 ЦК України). Тобто сторони можуть самостійно визначати умови договору, які не повинні суперечити законодавству.

Закон акцентує на тому, що всі наведені обставини у сукупності, а саме: домовленість щодо усіх істотних умов договору, повне або часткове виконання договору, ухилення від його нотаріального посвідчення, мають бути доведені належними та допустимими письмовими доказами.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому Пленумом Верховного Суду України в абз. третьому пункту 13 своєї постанови № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних спарв про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Згідно із ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами або іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом попередньої інстанції правильно зауважено на нікчемності попереднього договору від 03 березня 2018 року, оскільки його укладено в простій письмовій формі без додержання вимог стосовно нотаріального посвідчення, тобто у тій самій формі, що і основний договір. Так само і зміст розписки від 03 березня 2018 року свідчить лише про отримання ОСОБА_2 100 000 гривень з наміром укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки, який зобов`язався посвідчити нотаріально не пізніше ніж через 90 днів (3 місяці) після зняття мораторію на продаж земель сільськогосподарського призначення.

Крім того, позивачем не доведено факту безповоротного ухилення ОСОБА_2 від нотаріального посвідчення правочину та втрати можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

Отже, аргументи заявника про незастосування норм матеріального права, які слід було застосувати при вирішенні спору, також не ґрунтуються на обставинах справи та вимогах закону.

Решта тверджень апеляційної скарги також є необґрунтованими, а тому колегією суддів відхиляються.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 08 липня 2022 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.О.Гордійчук

Н.М.Ковальчук