Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №302/1523/21

Провадження №2/936/88/2022

14.06.2022 смт Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в складі судді Софілканич О.А., з участю секретаря судового засідання Балецького С.М., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , які брали участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань в смт.Воловець в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Колочавської сільської ради Хустського району Закарпатської області, Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про скасування державної реєстрації речових прав на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

28.02.2022 з Міжгірського районного суду Закарпатської області до Воловецького районного суду Закарпатської області надійшла вищезазначена цивільна справа для розгляду.

Ухвалою Воловецького районного суду Закарпатської області від 14.03.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі.

23.05.2022 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд по справі.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 . У квітні 2019 року він звернувся із заявою до Міжгірської райдержадміністрації з приводу здійснення йому перешкод у користуванні дорогою загального користування, що веде до будинку позивача, сусідом ОСОБА_5 . Комісією було запропоновано сторонам привести свої земельні ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства, тобто виготовити проекти землеустрою. Рішенням Негровецької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області №10 від 22.12.2019 позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,1844 га за адресою АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Під час виготовлення технічної документації із землеустрою встановлено, що частина земельної ділянки, а саме дороги загального користування, яка веде до будинку позивача, перебуває у власності ОСОБА_3 . Таким чином, позивач не має можливості користуватися належним йому житловим будинком, оскільки під`їзд до нього є ускладненим, а через передання у власність відповідачці частини дороги загального користування порушуються його майнові права. У зв`язку з цим, позивач просить суд скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку кадастровий номер :01:003:0083 площею 0,1325 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та стягнути із відповідачки на свою користь судові витрати.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали з підстав, наведених у позовній заяві. Ствердили, що передання у власність відповідачки частини дороги загального користування, яка веде до будинку позивача, і, відповідно, звуження її розмірів, унеможливлює користування житловим будинком, належним йому на праві власності, ускладнює під`їзд будь-якого транспорту та перешкоджає позивачу завершити процедуру оформлення права власності на земельну ділянку на підставі рішення Негровецької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області №10 від 22.12.2019 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,1844 га за адресою АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що ОСОБА_3 отримала земельну ділянку у власність у відповідності до вимог чинного законодавства. При цьому зауважила, що позивач ОСОБА_1 не надав суду правовстановлюючих документів ні на житловий будинок АДРЕСА_1 , ні на будь- яку земельну ділянку, тому твердження про те, що державна реєстрація права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку кадастровий номер :01:003:0083 площею 0,1325 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд порушує його права власника нерухомого майна, через що вимагається захист цих прав судом - є безпідставним.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області не з`явився, надав відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що позов не визнається через його безпідставність та необгрунтованість.

Представник Колочавської сільської ради не з`явився, про причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 118 Земельного кодексу України визначений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Так, громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництвата обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місцерозташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"- ст. 126 ЗК України.

У відповідності до статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державногоземельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельнихділянок) та державної реєстрації права власності на неї.Отже, земельні ділянкиформуються як об`єкти цивільних прав: власності, постійного користування, оренди відповідно до закону, і припинення прав щодо цих об`єктів також маєвідбуватись виключно у відповідності до закону.

Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі:

поділу або об`єднання земельних ділянок;

скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації;

якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", не було зареєстровано протягом року з вини заявника.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 250078956 від 26.03.2021, ОСОБА_3 є власницею земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0083 площею 0,1325, на підставі рішення №20 від 24.02.2021 Колочавської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області.

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . На підтвердження чого суду надано Будівельний паспорт від 1970 року та Свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР виконавчого комітету Міжгірської районної ради трудящих від 1970 року (а.с.13-16).

Суд констатує, що вищезазначені докази вказують на законність будівництва нерухомого майна, однак не є правовстановлюючими документами, що підтверджують право власності на будинок.

Крім цього, позивачем надано суду копію рішення №10 від 22.12.2019 року Негровецької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,1844 га за адресою АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

При цьому, позивач стверджує, що під час виготовлення технічної документації із землеустрою виконавцями робіт ОСОБА_1 було повідомлено, що з виготовленням документації виникають проблеми, оскільки дорога загального користування, що веде до його дворогосподарства, вже частково приватизована іншими особами (відповідачкою ОСОБА_3 ), внаслідок чого вона звузилась до 2.3 м, що унеможливлює її використання для належного під`їзду транспорту до житлового будинку позивача.

Суд зауважує, що жодних належних та допустимих доказів того, що саме факт державної реєстрації права власності на земельну ділянку ОСОБА_3 перешкодив позивачу у продовженні та завершенні процедури оформлення права власності на земельну ділянку площею 0,1844 га за адресою АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розпочалась на підставі рішення №10 від 22.12.2019 року Негровецької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, суду не надано.

Також суду не надано жодного доказу на підтвердження передання у приватну власність відповідачці ОСОБА_3 частини земельної ділянки, яка віднесена до доріг загального користування з підтвердженням місця розташування такої безпосередньо біля житлового будинку позивача.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При цьому, використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦКУкраїни визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разійого порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Покладення обов`язку припинити дію, яка порушує право, як спосіб захисту цивільного права чи інтересу можливе щодо триваючого правопорушення, вчиненого іншою особою, яким створюються перешкоди в здійсненні суб`єктивного права. Такий спосіб захисту застосовується у справах за позовами про усунення перешкод власнику у користуванні своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Положення статей 16, 386, 391 ЦК України передбачають, що власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законними обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно донорм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справиі на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як зазначено в частині 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуєтьсяна всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених нимивимог та наданих доказів.

Позивач стверджує, що не має можливості користуватися належним йому житловим будинком, оскільки під`їзд до нього є ускладненим, а через передання у власність відповідачці частини дороги загального користування порушуються його майнові права.

Проте, доказів на підтвердження вказаного твердження позивачем суду не надано.

Зокрема, матеріали справи не містять підтвердження того, що позивач є власником житлового будинку чи земельної ділянки у АДРЕСА_1 , а також доказів передання у приватну власність відповідачці ОСОБА_3 частини земельної ділянки, яка віднесена до доріг загального користування з підтвердженням місця розташування такої безпосередньо біля житлового будинку позивача, чи доказів порушення порядку надання/ оформлення ОСОБА_3 земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0083 площею 0,1325 га.

Таким чином, посилання позивача на те, що його права власника щодо володіння, користування належним йому на праві приватної власності майном порушено через передання у власність відповідачки земельної ділянки, є лише припущенням, не підтвердженим належними доказами.

У відповідності до вищенаведених норм законодавства, суд, будучи обмеженим засадами змагальності сторін, вирішуючи справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповіднодо цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збірта інші витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Керуючись статтями 141, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Колочавської сільської ради Хустського району Закарпатської області, Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про скасування державної реєстрації речових прав на земельну ділянку - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання її до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач 1: ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідач 2: Колочавська сільська рада Хустського району Закарпатської області, місцезнаходження: Закарпатська область, Хустський район, с.Колочава, вул.Шевченка, 78, ;

відповідач 3: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, місцезнаходження: Закарпатська область, м.Ужгород, пл.Народна, 4, каб.298, .

Повне рішення буде складено 22 червня 2022 року.

Суддя Софілканич О.А.