У Х В А Л А

08 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 495/1481/18

провадження № 61-8721ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Шавровим Ігорем Ігоровичем, на постанову Одеського апеляційного суду від 23 березня 2021 року у справі за позовом першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Муравйова Павла Геннадійовича до Затоківської селищної ради, ОСОБА_1 , Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Муравйов П. Г. звернувся до суду з позовом, просив: визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради Одеської області від 05 червня 2015 року № 3033 «Про передачу громадянці ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,0634 га (кадастровий номер :02:001:0341) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 »; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 51597798, щодо земельної ділянки площею 0,0634 га (кадастровий номер :02:001:0341); визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Головного територіального управління юстиції в Одеській від 13 січня 2016 року № 27808697, на підставі якого за ОСОБА_1 проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0634 га (кадастровий номер :02:001:0341) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 липня 2019 року в позові відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 23 березня 2021 року апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області задоволено частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 липня 2019 року скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову.

Визнано незаконним рішення Затоківської селищної ради Одеської області від 05 червня 2015 року № 3033 «Про передачу громадянці ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,0634 га (кадастровий номер :02:001:0341) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 ».

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 13 січня 2016 року № 51597798 щодо земельної ділянки площею 0,0634 га для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:001:0341).

Визнано незаконним рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 13 січня 2016 року, індексний номер 27808697, на підставі якого за ОСОБА_1 проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0634 га для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:001:0341).

Скасовано запис у Державному реєстрі речових прав № 03 про проведену державну реєстрацію прав за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0634 га для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:001:0341).

У позові в частині вимог до Головного територіального управління юстиції в Одеській області відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

06 вересня 2022 року ОСОБА_1 через адвоката Шаврова І. І. звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 23 березня 2021 року з пропуском річного строку на касаційне оскарження.

У касаційній скарзі заявниця просить поновити строк на подання касаційної скарги, оскільки вона не знала про оскаржуване рішення суду, не була присутня при його проголошенні, належним чином не була повідомлена про розгляд апеляційної скарги, дізналась про рішення суду 17 березня 2022 року. Ці обставини можуть бути підтверджені матеріалами справи, які знаходяться, як зазначила заявниця, «у невідомому касатору місці через війну Російської Федерації в Україні та неможливості ознайомитись з матеріалами справи».

Докази на підтвердження зазначених вище обставин заявниця не надала.

Верховний Суд зазначає, що згідно з Єдиним реєстром судових рішень заявниця зверталась до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 23 березня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків, а саме запропоновано надати докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 не повідомлено про розгляд справи або про обставини непереборної сили, а також навести обґрунтовані доводи щодо наявності передбачених процесуальним законом винятків для відкриття касаційного провадження після спливу одного року, з дня складення повного тексту судового рішення, відповідно до пункту 1 частини третьої статті 394 ЦПК України; надати докази надсилання копій касаційної скарги листом з описом вкладення іншим учасникам справи.

Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 повернено заявниці.

В ухвалі від 27 червня 2022 року Верховний Суд зазначив, що копія ухвали про залишення касаційної скарги без руху направлялася заявниці на адресу, зазначену нею у касаційній скарзі: АДРЕСА_2 , а також надіслана її представнику ОСОБА_2 до його електронного кабінету у системі «Електронний суд». Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 отримала копію зазначеної ухвали суду касаційної інстанції 31 травня 2022 року. Відповідно до повідомлення про доставлення електронного листа представник заявниці ОСОБА_2 отримав копію зазначеної ухвали суду касаційної інстанції через електронний кабінет у системі «Електронний суд» 31 травня 2022 року о 13:23:26 годині, проте станом на 27 червня 2022 року вимоги ухвали Верховного Суду від 23 травня 2022 року ОСОБА_1 та (або) її представник не виконали.

Після звернення вдруге із касаційною скаргою ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Шавровим І. І., залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків. Заявниці запропоновано зазначити обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини третьої статті 394 ЦПК України, та надати відповідні письмові докази.

Також, заявниці запропоновано зазначити поважні причини, які перешкоджали їй звернутись із касаційною скаргою повторно в межах розумного строку після отримання ухвали Верховного Суду від 27 червня 2022 року про повернення її касаційної скарги.

На виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції від 09 вересня 2022 року адвокат Шавров І. І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , направив заяву про усунення недоліків касаційної скарги, просив поновити строк на касаційне оскарження, з огляду на таке.

Процесуальні строки зупиняються на час дії карантинних обмежень, які запровадженні на території України у зв`язку із поширенням короновірусної хвороби (COVID-19).

Посилаючись на методичні рекомендації, які розміщені на веб сайті Верховного Суду, які адвокат скопіював на три сторінки заяви, зазначив, що у 2020 році внесено зміни до цивільного процесуального закону, а саме розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVІD-19) строки, визначені статтями. 49, 83, 84, 170, 178, 179. 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмети або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення, за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

Отже, процесуальні строки на час дії карантинних обмежень зупиняються.

Також, ОСОБА_2 зазначив, що ОСОБА_1 є особою похилого віку, не обізнана щодо питань права, не може цікавитись рухом її справи та інформацію на сайті «Судова влада».

Щодо причин пропуску строку на оскарження рішення суду після 24 лютого 2022 року, то адвокат зазначає, що ОСОБА_1 проживає в смт Затока Одеської області, яке знаходиться під постійними ударами ракет, виїхала за межі території та не змогла відслідковувати рух своєї справи.

Зазначені адвокатом Шавровим І. І. причини пропуску строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними, з огляду на таке.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Щодо причини поновлення строку на касаційне оскарження, запровадження карантинних заходів на території України, та методичних рекомендацій Верховного Суду у 2020 році, які містяться на веб сайті суду, Верховний Суд виходить з того, що саме посилання на введення карантинних заходів без підтвердження належними доказами, яким чином вони вплинули на неможливість оскарження рішення до суду апеляційної інстанції не може бути враховане.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі - Закон № 540-IX).

Відповідно до пункту 12 розділу І Закону № 540-IX розділ XII «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

17 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року

№ 731-IX (далі - Закон № 731-IX), яким внесено зміни, зокрема до ЦПК України.

Вказаним Законом законодавець по-іншому врегулював питання перебігу процесуальних строків під час дії карантину, які були продовжено на строк дії карантину Законом № 540-ІХ. Пункт 3 розділу VI «Прикінцеві положення» ЦПК України викладено у такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 731-IX встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

20-денний строк з часу набрання чинності Законом № 731-IX закінчився 06 серпня 2020 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На час подання касаційної скарги, Законом, на який посилається адвокат та повинен застосовувати суд, визначено: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.»

Посилаючись на вказану норму, адвокат не навів жодних пояснень та не надав доказів, на підтвердження того, що у ОСОБА_1 існували обставини неможливості оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 23 березня 2021 року, зумовлені впровадженними карантинними обмеженнями.

Щодо введення воєнного стану на території України та обстрілів території, на якій проживає ОСОБА_1 , то Верховний Суд зазначає, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Враховуючи те, що останній день перебігу процесуального строку на звернення до суду з касаційною скаргою у цій справі припав на період до повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України (останній день строку на касаційне оскарження припадав на 07 травня 2021 року), то ця обставина не може впливати на недотримання такого строку ОСОБА_1 та не може бути визнаною поважною причиною для поновлення процесуального строку, оскільки такі події відбулись поза межами строку на касаційне оскарження.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнанні судом неповажними.

ОСОБА_1 пропустила річний строк на оскарження, який може бути поновлений у виключних випадках: не повідомлення її про розгляд справи та внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Оскільки касаційна скарга подана після спливу одного року з дня виготовлення повного тексту рішення суду апеляційної інстанції - 07 квітня 2021 року, виключних випадків, які дають підстави відкрити провадження, заявниця не навела, то необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження.

Крім того, у постанові Одеського апеляційного суду від 23 березня 2021 року зазначено: «Представник ОСОБА_1 адвокат Самодурова Н. В. в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про відкладення розгляду справи з вказівкою на посилення на території Одеської області карантинних заходів з 23 березня 2021 року. Проте незважаючи на посилення карантинних заходів, доступ до залів судового засідання Одеського апеляційного суду не припинено і дозволено з використанням респіраторів (медичних масок) та рукавичок. Тобто доступ сторін до суду не є неможливим у разі відсутності ознак респіраторного захворювання та за умови використання індивідуальних засобів гігієни. Зі змісту заяви представника ОСОБА_1 адвоката Самодурової Н. В. не вбачається, що перешкодою неявки в судове засідання є саме стан здоров`я ОСОБА_1 або її представника адвоката Самодурової Н. В.».

Отже, ОСОБА_1 знала про розгляд справи в суді апеляційної інстанції та повинна цікавитись її рухом, дотримуючись процесуальних обов`язків як учасник справи.

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень.

У рішенні від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», заява № 24465/04, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, необхідно тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (Рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), ппункт 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (Рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), пункт 52).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та від 14 жовтня 2003 року «Трух проти України»).

Згідно із частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

ЄСПЛ вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення ЄСПЛ від 16 лютого 2017 року у справі «Каракуця проти України»).

ЄСПЛ сформував правовий висновок, відповідно до якого встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, необхідно звертати увагу на обставини справи (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції», від 26 грудня 1992 року у справі «Ільхан проти Туреччини», від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Поновлення строку, пропущеного у зв`язку зі спливом тривалого періоду (понад один рік), та за підстав, які не можуть бути визнані переконливими, свідчитиме про порушення судом принципу юридичної визначеності.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції.

Також, ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів того, що суд апеляційної інстанції, не виконав вимоги статті 272 ЦПК України та не направив повний текст судового рішення учасникам справи, а також доказів того, що перешкоджало цікавитись розглядом справи та отримати копію оскаржуваного рішення суду.

Зазначені адвокатом Шавровим І. І. причини для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження на виконання ухвали Верховного Суду про залишення касаційної скарги без руху від 09 вересня 2022 року, є неповажними, оскільки не свідчать про об`єктивні та непереборні перешкоди для звернення до суду.

Право особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі, однак ОСОБА_1 , подавши касаційну скаргу поза межами строку на касаційне оскарження, не надала доказів поважності причин пропуску строку, не продемонструвала готовність вживати заходи щодо відновлення своїх можливих порушених прав, що призводить до недобросовісного користування процесуальними правами.

ЄСПЛ зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (рішення у справі «МПП «Голуб» проти України» (MPP Golub v. Ukraine), № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).

Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» (Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine), № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 393, пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржник в строк, визначений судом, не подав заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Отже, оскільки заявниця не довела, не обґрунтувала, що причини пропуску строку є поважними, а також зважаючи на тривалість пропуску процесуального строку (рік і чотири місяці), у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Шавровим Ігорем Ігоровичем, на постанову Одеського апеляційного суду від 23 березня 2021 року у справі за позовом першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Муравйова Павла Геннадійовича до Затоківської селищної ради, ОСОБА_1 , Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко