КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3950/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідач Білич І.М.,

суддів Коцюрба О.П., Слюсар Т.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Солом`янського районного суду м. Києва Калініченко О.Б.

у цивільній справі №760/23697/2020 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 22 листопада 2010 року в розмірі 16748,18 грн. та судовий збір в розмірі 2102,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся у АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, та підписав анкету-заяву б/н від 22 листопада 2010 року. У зв`язку з користуванням кредитними коштами та невиконанням умов кредитування, станом 24вересня 2020 року у нього виникла заборгованість, у загальній сумі - 16 748,18 грн., з яких: 3849,28 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3849,28 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1383,52 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 11 515,38 грн. - нарахована пеня.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» Крилова О.Л. посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просила суд рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

При цьому, в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказуючи на те, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що відповідач своїм підписом під анкетою-заявою висловив згоду на укладення договору приєднання, ознайомився і погодився на умови та правила надання банківських послуг, тобто сторонами було досягнуто усіх істотних умов договору. Відсутність підпису позичальника під умовами та правилами надання банківських послуг не свідчить про те, що він не був з ними ознайомлений. Судом першої інстанції не перевірено належним чином розрахунку заборгованості та не надано оцінки користуванню відповідачем кредитними коштами, що підтверджується банківською випискою, яка має статус первинного документа та додатково свідчить про погодження з умовами договору.

Вказуючи, що судом першої інстанції не враховано правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 755/2720/16-ц який вказує на те, що Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору; у справі від 07 березня 2018 року №755/18246/15-ц про те, що якщо відповідач укладення чи не укладення кредитного договору не оспорював, а з розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що позичальник частково сплачував заборгованість, користувався кредитними коштами, тобто погоджувався з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами

.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

Представником позивача було надано письмові пояснення.

Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у стягненні заборгованості за кредитним договором суд першої інстанції керувався ч. 1 ст. 81 ЦПК України, вказуючи на те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Анкета-заява не містить жодних даних про суму кредиту чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії.

Позивач не надав суду належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів та згідно якого можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачу як кредитні кошти та встановити рахунок, на який були перераховані вищезазначені кошти. При цьому умови та правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника, так як саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Таким чином, з урахуванням висновків викладених у Постанові Великої Палати Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19 суд першої інстанції дійшов висновків, що позивачем не надано будь-яких інших доказів, які, крім того, мають бути скріплені підписом позичальника, на підтвердження того, що відповідач отримав кредитну картку або кредитний ліміт.

Оскільки не встановлено факту укладання кредитного договору, суми кредитної заборгованості, розміру відсотків, під які видавався кредит, та строку дії кредитного договору, суд першої інстанції дійшов висновків, що позовні вимоги є не доведеними, відповідно такими, що не підлягають задоволенню.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Судом при розгляді справи було встановлено, що ОСОБА_1 звертався до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг б/н від 22 листопада 2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 1000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Статтею 628 ЦК України, визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 1 ст. 207 ЦК України, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У заяві позичальника від 22 листопада 2010 року процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (штрафів) за порушення зобов'язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також, наданий банком Витяг з тарифу обслуговування кредитних карт «Універсальна» відповідачем не підписано.

Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг.

Законодавець пов`язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України). Однак кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом ст.1054 ЦК України такими умовами є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою-споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року №1023-ХІІ).

Згідно п.22 частини 1 указаного Закону споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 року «39/248 на 106 пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Тому, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі за №342/180/17 від 03 липня 2019 року, у випадку непогодження в анкеті-заяві ціни договору (у тому числі в частині сплати процентів за користування кредитними коштами) відсутні підстави вважати, що при укладені договору з позичальником кредитор ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (Закон №2147-VІІ) про повідомлення споживача про умови кредитування та погодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладення на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відтак, оскільки з матеріалів справи об`єктивно вбачається волевиявлення сторін на укладення кредитного договору та фактичне отримання (та користування, згідно виписки про рух коштів) відповідачем кредитних коштів у сумі, що відповідає заборгованості за тілом кредиту - 3849,28 грн., колегія суддів вважає, що вказана сума підлягає стягненню з ОСОБА_1 , як така, що обґрунтована наданими позивачем доказами.

У той же час, у ході апеляційного розгляду справи встановлено відсутність в матеріалах справи та умовах укладеного договору підстав та доказів, які б слугували підставою для нарахування відсотків та штрафних санкцій за неналежне виконання відповідачем умов договору.

Також матеріали справи не містять підтверджень того, що саме той витяг з Умов та правил, який доданий до позовної заяви, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанку», а також того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків та неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Довідки про умови кредитування або пам`ятки клієнта, яка б встановлювала відповідальність відповідача у вигляді сплати неустойки банком суду не надано. Надані витяг з Умов та правил та Тарифи зазначених обставин підтверджувати не можуть, оскільки матеріали справи не містять доказів того, яку саме картку «Універсальна» було видано відповідачу. Відтак, колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки (пені та штрафів) слід відмовити з викладених вище підстав.

Як слід відмовити і в задоволенні позовних вимог про стягнення простроченого тіла кредиту, яке згідно розрахунку заборгованості за своєю суттю є відсотками, які банк нараховував як «прострочену заборгованість», що суперечить наявним між сторонам правовідносинам та не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, у тому числі Умовах та правилах надання послуг в ПриватБанку.

Пунктом 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвалене судом рішення, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог з зазначених вище підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак, на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме: 1208,65 грн.(483,46 грн. + 725,19 грн.)

Керуючись ст.ст. 7, 368, 374, 376, 381-384,387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргупредставника Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року скасувати та прийняти нову постанову, за якою;

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково;

Сягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (, рах. № НОМЕР_2 , МФО 305299, юридична адреса: м. Київ, вулиця Грушевського, 1-Д) 3849, 28 грн. заборгованості за тілом кредиту згідно кредитного договору №б/н від 22 листопада 2010 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» сплачений судовий збір в розмірі 1208, 65 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді