13.09.2022 Єдиний унікальний номер 203/5653/21
Єдиний унікальний номер судової справи 203/5653/21
Номер провадження 2/205/1896/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

22.12.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що на підставі кредитного договору № 01, укладеного між ПАТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 , останньому 05.10.2017 року видано кредитну карту із встановленим кредитним лімітом 10 000 грн. Умовами публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб передбачено право банку змінювати клієнту кредитний ліміт, тому кредитний ліміт кредитної карти збільшено до 26 900 грн.

21.12.2018 року ПАТ «Перший український міжнародний банк» змінило тип товариства та стало АТ «Перший український міжнародний банк» (далі - АТ «ПУМБ»).

Відповідач не виконує свої зобов`язання належним чином, тому в нього утворилась заборгованість, яка станом на 25.11.2021 року складає 42 528,07 грн.. з яких: 27 056,45 грн. заборгованість за тілом кредиту, 15 471,62 грн. заборгованість за процентами.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 42 528,07 грн.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.02.2022 року цивільну справу передано за територіальною підсудністю до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позов, в якому заперечував проти позову. Заперечення обґрунтовані тим, що витяг з публічної пропозиції до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не містить підпису відповідача, тому умови не можна вважати складовою частину укладеного між сторонами договору. Також зазначив, що матеріали позову не містять детального розрахунку суми боргу. Наданий позивачем розрахунок не містить суми залишку тіла кредиту на дату звернення до суду, також у ньому не зазначена процентна ставка, виходячи з розміру якої нараховано відсотки в сумі 15 471,62 грн. Окрім того, банк самостійно підвищив ліміт до 26 900 грн., а тіло кредиту просить стягнути 27 056,45 грн., що перевищує встановлений самим банком ліміт.

26.07.2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій заперечував проти аргументів відповідача, викладених у відзиві на позов. Заперечення обґрунтовані тим, що заява про приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб від 05.10.2017 року та паспорт споживчого кредиту від 05.10.2017 року підписані відповідачем. Банк виконав умови договору та надав відповідачу грошові кошти у повному обсязі з лімітом кредитування 10 000 грн. Відповідач погодився з умовами договору та фактично отримав грошові кошти. Заява, підписана відповідачем, містить умови, що розрахунковий день 30 число місяця, платіжна дата 30 число місяця, строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюється відповідно до умов ЖКБО в залежності від типу кредитної картки, а також, що підписанням заяви відповідач підтвердив отримання платіжної картки та ПІНу, ознайомився з правилами користування нею. При цьому, відповідач жодних заперечень щодо умов заяви банку не висловив. Також відповідач підписанням заяви підтвердив, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування, яка розміщена на сайті pumb.ua в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг, відповідач ознайомлений з ДКБО і згодний з ним. Умова про збільшення кредитного ліміту та порядок такого збільшення зазначені в ДКБО, згоду на приєднання до якого висловив відповідач в заяві.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Представник позивача Височин Є.М. письмово просив розглядати справу за його відсутності.

Від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява, в якій просив розглядати справи за його відсутності, врахувати поданий ним відзив.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, доходить висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на таке.

У ході судового розгляду встановлено, що 05.10.2017 року ОСОБА_1 підписав заяву № 01 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ «ПУМБ» (а.с.5). Відповідно до вказаної заяви ОСОБА_1 просив відкрити на його ім`я поточний рахунок у гривнях з кредитним лімітом 10 000 грн., строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов ДКБО в залежності від типу кредитної картки, підписанням заяви ОСОБА_1 підтвердив, що отримав платіжну картку та ПІН.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит, будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст.ст. 79,80 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до заяви про приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб від 05.10.2017 року ОСОБА_1 підтвердив, що отримав у позивача платіжну картку. Однак, для стягнення з відповідача коштів з боку позивача повинно бути доведено надання ним коштів ОСОБА_1 та їх розміру.

Позивачем на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів надано виписку з особового рахунку ОСОБА_1 (а.с.24-26), яка містить дані з 01.01.2020 року до 01.03.2021 року. Однак, з наданої виписки не вбачається надання позивачем відповідачу кредитних коштів в розмірі 27 056,45 грн. При цьому, операції зазначені у виписці здебільшого складаються з рекласифікації стандартної заборгованості за основним боргом у прострочену, нарахування відсотків. Отже, з наданого доказу, який не містить інформації за період до 01.01.2020 року, неможливо встановити надання позивачу кредитних коштів у розмірі 27 056,45 грн.

Окрім того, АТ «ПУМБ» надав довідку про збільшення кредитного ліміту по договору № 01 від 05.10.2017 року, відповідно до якої кредитний ліміт збільшено до 26 900 грн. (а.с.17). Однак, у позові банк просить стягнути заборгованість за основним боргом в розмірі 27 056,45 грн., що вочевидь перевищує розмір кредитного ліміту.

Враховуючи викладене, позивачем не доведено надання відповідачу кредитних коштів в розмірі 27 056,45 грн.

При цьому, Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом, стягнути за відсотками за користування кредитом.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як вбачається з розрахунку суми простроченої заборгованості відповідача за відсотками за користування кредитом за період з 30.10.2017 року по 28.02.2021 року (а.с.20-21), у ньому не зазначено процентну ставку, яку застосовував банк при розрахунку заборгованості за відсотками.

Суд зазначає, що у самій заяві відсутня інформація про погодження сторонами умов щодо визначення базової процентної ставки за кредитом. Також у заяві про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб зазначено, що процентна ставка за користування кредитним лімітом встановлюються відповідно до умов ДКБО в залежності від виду кредитної картки. Однак, вказана заява та інші матеріали справи не містять інформації щодо виду отриманої відповідачем картки, у зв`язку з чим неможливо встановити процентну ставку за користування кредитним лімітом.

Враховуючи викладене, а також те, що інформація щодо реальної процентної ставки, яку містить паспорт споживчого кредиту (а.с.81), підписаний відповідачем, зберігає чинність та є актуальною лише до 05.10.2017 року, банком не доведено, що між сторонами погоджено процентну ставку за користування кредитними коштами.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 27 056,45 грн., погодження процентної ставки між сторонами, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача коштів у розмірі 42 528,07 грн.

На підставі викладеного суд відмовляє в задоволенні позову АТ «ПУМБ».

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 553, 554, 625, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 80, 81, 141, 223, 247, 265, 280-282, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», , місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , про стягнення заборгованості відмовити.

Судові витрати позивача покласти на нього.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Г.Остапенко