Справа № 368/957/22
Рішення

Іменем України

"06" грудня 2022 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

Головуючий суддя - Закаблук О.В.

При секретарі судового засідання - Балацька В.В.

- розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд, -

В С Т А Н О В И В :

12.10.2022 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в прохальній частині якої позивач просить суд винести рішення, на підставі якого:

1. Розірвати шлюб між нею, - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , складено відповідний актовий запис № 54.).

2. Стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору.

Свої позовні вимоги позивачка ОСОБА_1 в прохальній частині позовної заяви обгрунтовує наступними фактичними обставинами, та нормами права.

- 15 січня 2020 року вона уклала шлюб з гр. ОСОБА_2 , 1986 року народження, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , видане Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), складено відповідний актовий запис №54.

Від вказаного шлюбу з відповідачем вони мають малолітню дочку, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), складено відповідний актовий запис № 861.

Спільне життя у них не склалося, вони з відповідачем стали чужими один одному, причиною цьому послужило те, що вони мають різні погляди на сімейне життя. Неодноразово відповідач зраджував їй з іншими жінками, застосовував фізичне насильство відносно неї.

З 11 вересня 2022 року, після чергового побиття, вони не проживають разом, спільне господарство не ведуть.

За наведених обставин подальше збереження шлюбу та примирення неможливі.

Спору про поділ майна немає.

У відповідності із п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, підтверджує, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно з п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України обов`язковий досудовий порядок урегулювання даного спору не передбачений.

Відповідно до п. 8 ч. 3 ст.175 ЦПК України повідомляє, що у позивача перебувають оригінали письмових доказів, документів, копії яких додано до позовної заяви.

Згідно із п. 9 ч. 3 ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України, попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи становить судовий збір 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.) - керуючись п.2 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», та складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для 4 працездатних осіб (розрахунок: 2481x0,4=992,40 грн).

На підставі викладеного й у відповідності з ч. 2 ст. 104, ч. З ст. 105, ч. 1 ст. 110, 112, 115, 144 Сімейного кодексу України та керуючись ст. ст. 4, 19, 175, 176, 177 та 184 Цивільного процесуального кодексу України, - позивачка просить задовольнити позовні вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви.

12.10.2022 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для розгляду даної справи по суті був визначений суддя Кагарлицького районного суду Київської області Закаблук О.В., присвоєно справа № 368/957/22, провадження № 2/368/468/22.

15.11.2022 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання в загальному позовному порядку, призначено підготовче судове засідання на 14 год. 00 хв. 16.12.2022 року.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 06.12.2022 року, позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, проте, - на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява позивачки, в якій вона просить суд слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти надання терміну на примирення заперечує категорично, не бажає стягувати з відповідача понесені нею судові витрати у виді сплаченого нею судового збору.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 06.12.2022 року, відповідач ОСОБА_2 не з`явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява відповідача, в якій він просить суд слухати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечує, категорично заперечує проти надання терміну на примирення.

Процесуальні наслідки визнання позову йому зрозумілі, проте, - наполягає на розірванні шлюбу.

Визнання позову відповідачем ОСОБА_2 в підготовчому судовому засіданні дає підставу суду застосувати положення ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Отже, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд приходить до висновку щодо можливості винесення судового рішення по результатам підготовчого судового засідання, не призначаючи судове засідання до основного судового розгляду по суті.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та вимоги, викладені в прохальній частині уточненої позовної заяви задовольнити, - шляхом винесення рішення, як окремого процесуального документу, з постановленням в нарадчій кімнаті, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров 'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, - з довідки, яка видана 26.10.2022 року відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, - відповідач по справі, - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно, враховуючи місце реєстрації та місце фактичного проживання відповідача, враховуючи положення ч. 1 ст. 27 ЦПК України, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, - як суду першої інстанції загальної юрисдикції, - подана за місцем проживання фізичної особи - відповідача, так як в даному випадку має місце альтернативна підсудність, - підсудність за вибором позивача, - як за своїм місцем проживання, так і за місцем проживання відповідача.

Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні.

Позивачем по даній справі є фізична особа - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка місто Київ, Україна, громадянка України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3 , виданий 12 травня 2009 року Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві, РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідачем по справі є фізична особа, - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець село Антонівка Кагарлицького району Київської області, громадянин України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , виданий 22 серпня 2003 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Спір між сторонами виник щодо шлюбу, зокрема, щодо його розірвання за наступних обставин.

15 січня 2020 року позивачка ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , - відповідачем по справі.

Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , яке видане 15 січня 2020 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець село Антонівка Кагарлицького району Київської області, громадянин України, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Київ, Україна, громадянка України, зареєстрували шлюб 15 січня 2020 року, про що 15 січня 2020 року складено відповідний актовий запис за № 54.

Прізвище після державної реєстрації шлюбу:

Чоловіка ОСОБА_7 .

Дружини - ОСОБА_5 .

Від спільного шлюбу торони мають одну малолітню дитину, - дочку, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , яке видане 15 квітня 2020 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому зазначено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Київ, про що 15 квітня 2020 року складено відповідний актовий запис за № 861.

В графі «Батьки» зазначено:

Батько - ОСОБА_2 , - відповідач по справі;

Мати - ОСОБА_1 , - позивач по справі.

Сторони розривають шлюб вперше.

Відомостей про вагітність позивачки в матеріалах справи немає.

Майнового спору між сторонами немає.

Спору щодо місця проживання малолітньої дитини в сторін немає, - вона залишається проживати з матір`ю, - позивачкою по справі.

Обставини справи, що характеризують обставини сімейного життя сторін.

Як встановлено судом під час судового засідання з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 не проживають спільно, як одна сім`я з початку вересня 2022 року, окрім того, ще на час спільного проживання між сторонами в них на протязі тривалого часу (близько 1 - го року) існували усталені неприязні відносини, що слугувало виникненню сварок між сторонами, що лише сприяло погіршенню відносин між подружжям.

Причиною сварок між подружжям стали неодноразові факти подружньої зради відповідачем.

Окрім цього, - під час сварок відповідач застосовував неодноразово психологічне ма фізичне насилля по відношенню до позивачки, а тому суд вважає, що продовження існування такого шлюбу не тільки суперечить інтересам позивачки, а й загрожує фізичному здоров`ю позивачки, та психологічному здоров`ю малолітньої дитини, яка є свідком сварок між батьками та фізичного насильства по відношенню до позивачки з сторони відповідача.

Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 практично не спілкуються між собою, відповідно, спільного сімейного життя не мають, спільного бюджету не мають, більше того, - практично не спілкуються між собою, а їхнє епізодичне спілкування обумовлено спілкуванням відповідача ОСОБА_2 з своєю дитиною.

Відповідно, як вбачається з матеріалів справи, які встановлені судом в судовому засіданні, позивачка ОСОБА_1 категорично наполягає на розірванні шлюбу, категорично не бажає продовжувати шлюбно - сімейні відносини з відповідачем ОСОБА_2 , категорично бажає не тільки фактичного припинення шлюбу ( що вже є здійсненим фактом на протязі більше 6 - ти місяців), а й юридичного припинення шлюбу, так як продовження юридичного існування такого шлюбу суперечить її інтересам та інтересам малолітньої дитини.

Що стосується відповідача ОСОБА_2 , то він в своїй письмовій заяві категорично наполягає на розірванні шлюбу, категорично заперечує проти надання строку на примирення.

Враховуючи категоричну позицію як позивача, так і категоричну позицію відповідача, які спрямовані на розірвання шлюбу, та враховуючи фактичні обставини справи, які судом викладено вище, суд вважає, що в даному випадку примирення між сторонами є неможливим, оскільки надання сторонам строку на примирення, на думку суду, - є безперспективним, та таким, який тільки посилить негативне відношення сторін один до одного, та надання такого терміну на примирення буде шкодити як інтересам позивача, так і інтересам малолітньої дитини.

Що ж стосується застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору, то суд при винесенні рішення керувався наступним.

Норми Конституції України.

Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними.

Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплює принципове положення, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено в ч. 1 ст. 24 С К України.

Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насильства з боку інших осіб.

Відповідно, як вбачається з обставин, встановлених судом в судовому засіданні, в даному випадку відсутня згода на продовження існування даного шлюбу як позивачки ОСОБА_1 , - в в`язку з тим, що в сторін різне ставлення до подружніх обов`язків, різні характери та різні погляди на життя,- відповідач допустив подружню зраду, відповідач здійснює психологічне та фізичне насилля над позивачкою, так присутня і пряма згода відповідача ОСОБА_2 на розірвання шлюбу, що, на думку суду, - є достатніми підставами для розірвання такого шлюбу, так як, на думку суду, - продовження існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивача, так і інтересам спільної малолітньої дитини сторін.

Норми галузевого права, - норми СК України.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки.

Як встановлено судом в даному випадку між сторонами тривалий час, - близько 1 - го року відсутні почуття взаємної поваги та любові, підтримки, даний шлюб існує лише формально, - завдяки його державній реєстрації, хоча фактичних - шлюбно - сімейних відносин немає понад розумні строки, (більше 1 - го року), відсутнє поняття сім`ї як в розумінні норм СК України, так і в розумінні норм звичаєвого права, яке, також, на думку суду повинно враховуватися в справах даної категорії, так як воно основане на загальнолюдських поняттях, що стосуються сім`ї, напроти, між сторонами існують відносини, які унеможливлюють існування сім`ї між сторонами, та дані негативні відносини з часом, зважаючи на окреме проживання сторін на різних житлових площах, - лише посилюються.

Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Як судом вказано вище, під час слухання справи встановлено, що, зглядаючись на обставини проживання сторін, їхнє спільне проживання не утворює поняття «сім`я» в розумінні положень СК України, так як судом вже зазначалося вище, сторони по справі поза розумним строком, -близько 1 - го року, - не проживають як нормальні чоловік та жінка, у позивачки ОСОБА_1 відсутнє бажання підтримувати будь - які відносини з відповідачем ОСОБА_2 , що є обопільним, сторони проживають на різних житлових площах, в різних населених пунктах, в сторін відсутній спільний побут, спільний бюджет, тощо, - що обумовлено тими обставинами, що сторони не бажають більше проживати спільно з огляду на обставини, які судом зазначено вище.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення.

Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Щодо відсутності згоди сторін на продовження шлюбу судом вказано вище, при обгрунтуванні застосування положень ст. 51 Конституції України до даного спору.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Аасамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь - яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та дружини та збереження шлюбу буде суперечити як інтересам чоловіка, так і інтересам дружини, так і інтересам малолітніх дітей.

Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, як це зазначено в абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, чого в даному шлюбі, на думку суду, немає, причому, - з обох сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Отже, шлюб може бути припинено шляхом його розірвання за життя подружжя внаслідок волевиявлення обох або одного з них у суді або в органах РАЦСу. Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе і бажають його розірвати.

Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб`єктивну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім`ї, як основи суспільства.

Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами.

Суд наголошує, що в даному випадку має місце як пряма, визначена воля позивачки ОСОБА_1 на розірвання шлюбу, яка має вираз у позовній заяві та у письмовій заяві, яка надійшла до суду, та в прямій позиції відповідача ОСОБА_2 , яка висловлена ним в письмовій заяві, адресованій на адресу суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`ялений одним із подружжя у будь - який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС.

Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Як вказано судом вище, сторони фактично не підтримують нормальних шлюбно - сімейних відносин тривалий час, - більше 1 - го року, спорів майнового спору між сторонами немає, малолітня дитина після розірвання шлюбу залишається проживати з матір`ю, - позивачкою по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя.

Так, судом встановлено, що існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивача, так і інтересам спільної малолітньої дитини сторін.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-правових актів, що регулюють сімейні відносини.

Що стосується прізвища, яке буде мати позивач після розірвання шлюбу, то дане питання судом в даному цивільному провадженні не вирішується, адже внаслідок укладання шлюбу, розірвання якого є предметом розгляду в даному цивільному провадженні, - сторони прізвищ не змінювали.

Що стосується порядку та способу виконання даного рішення, то згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб.

Згідно ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому Законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

В матеріалах справи міститься:

- квитанція 9283 - 6545 - 8604 - 3016 від 07 жовтня 2022 року, з якого вбачається, що позивачкою ОСОБА_1 при подачі позовної заяви були понесені судові витрати в сумі 992 (дев`ятьсот дев`яності дві) грн. 40 коп.

З огляду на ту обставину, що віповідачем ОСОБА_2 визнано позов до початку розгляду по суті, суд приймає рішення щодо повернення позивачці ОСОБА_6 з державного бюджету коштів в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп., - 50 % сплаченого судового збору при поданні позовної заяви.

Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 264 ЦПК України приходить до наступного висновку:

- обставини, якими обґрунтовувала позовну заяву позивачка ОСОБА_6 , - мали місце;

- із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - особисті немайнові відносини між подружжям, які регулюються нормами СК України, що закріплено, зокрема, в ч. 1 ст. 2 СК України;

- до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»;

- зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов підлягає до задоволення;

- повернути з державного бюджету позивачці ОСОБА_6 кошти в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп., - 50 % сплаченого судового збору позивачкою ОСОБА_6 при поданні позовної заяви;

- підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 367 ЦПК України, - судом не вбачаються;

- заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися.

Відповідно, даний шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, та, - зважаючи на обставини справи, - примирення між стронами не можливе, продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам спільної малолітньої дитини сторін, а тому має бути розірваний на підставі рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 3, ч. 1 ст. 4, ст. 5, ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 23, ст. 29, ч.ч. 1, 3 ст. 133, ч.ч. 1, 2 ст. 144, ст. 280 - 283, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263, 263, 265, 268, ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 15 січня 2020 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем село Антонівка Кагарлицького району Київської області, громадянином України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , виданий 22 серпня 2003 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_6 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженкою місто Київ, Україна, громадянкою України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3 , виданий 12 травня 2009 року Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві, РНОКПП: НОМЕР_4 , свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , яке видане 15 січня 2020 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис за № 54 від 15 січня 2020 року, - розірвати.

Встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого воно після набрання законної сили є підставою для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб про його розірвання органом державної реєстрації актів цивільного стану (відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ч. 2 ст. 115 СК України).

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці місто Київ, Україна, громадянцію України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3 , виданий 12 травня 2009 року Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві, РНОКПП: НОМЕР_4 , з державного бюджету України кошти в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп., - 50 % сплаченого судового збору позивачкою ОСОБА_6 при поданні позовної заяви, (квитанція № 9283 - 6545 - 8604 - 3016 від 07 жовтня 2022 року).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: Закаблук О.В.