Ухвала

30 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 750/2375/22

провадження № 61-11825ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного університету «Чернігівський колегіум імені Т. Г. Шевченка» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом до Національного університету «Чернігівський колегіум імені

Т. Г. Шевченка», в якому просила суд стягнути кошти за один календарний рік у розмірі 102 973,80 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 липня 2022 року позов ОСОБА_1 до Національного університету «Чернігівський колегіум імені Т. Г. Шевченка» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено.

Стягнуто з Національного університету «Чернігівський колегіум імені

Т. Г. Шевченка» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 102 973,80 грн, виплату якого провести після утримання податків та інших обов`язкових платежів на користь держави.

Стягнуто з Національного університету «Чернігівський колегіум імені

Т. Г. Шевченка» на користь ОСОБА_1 4 000,00 грн у відшкодування витрат по оплаті професійної правничої допомоги.

Стягнуто з Національного університету «Чернігівський колегіум імені

Т. Г. Шевченка» на користь держави 992,40 грн судового збору.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року апеляційну скаргу Національного університету «Чернігівський колегіум імені

Т. Г. Шевченка» задоволено частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 липня 2022 року

в частині визначеного до стягнення з Національного університету «Чернігівський колегіум імені Т. Г. Шевченка» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінено, зменшено розмір стягнення з 102 973,80 грн до 16 000,00 грн.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 липня 2022 року

в частині розподілу судових витрат скасовано.

Стягнуто з Національного університету «Чернігівський колегіум імені

Т. Г. Шевченка» на користь держави 158,78 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 833,62 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Національного університету «Чернігівський колегіум імені Т. Г. Шевченка» 1 250,42 грн за апеляційний розгляд справи.

Стягнуто з Національного університету «Чернігівський колегіум імені

Т. Г. Шевченка» на користь ОСОБА_1 640,00 грн витрат, понесених на професійну правничу допомогу адвоката.

25 листопада 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року (надійшла до суду 29 листопада 2022 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах

та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених

у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову

не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;

2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду;

4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2022 року (на час подання касаційної скарги) - 2 481, 00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору у цій справі є вимоги майнового характеру,а саме: стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 102 973,80 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 248 100,00 грн.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону і окремого визнання її такою не потребує.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

У касаційній скарзі заявник не зазначає випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, при наявності яких, на його думку, рішення у даній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги

до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ,

які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду

від 27 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного університету «Чернігівський колегіум імені Т. Г. Шевченка» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник