ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1960/22 Справа № 173/2312/18 Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Паромової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Чернецької Олени Анатоліївни на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2021 року та додаткове рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Верхньодніпровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) про визнання батьківства та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання батьківства та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в неї народився син, ОСОБА_3 . У графі батько батьком дитини зазначений ОСОБА_4 , а в графі мати зазначена вона - ОСОБА_2 . Запис про батька дитини вчинено на підставі ст.135 СК України, оскільки вона на час народження дитини не перебувала у зареєстрованому шлюбі і була відсутня спільна заява про визнання батьківства. На час народження дитини вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, проживали разомоднією сімєю. Відповідач фактично визнавав себе батьком дитини, часто проводив час разом з дитиною. На теперішній час відповідач відмовляється визнавати себе батьком дитини. На підставі викладеного ОСОБА_2 просила суд визнати відповідача батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в сумі 5000 грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня подачі позову і до повноліття дитини; стягнути з відповідача аліменти за минулий час з 12 вересня 2017 року по 18 вересня 2018 року на утримання сина в сумі 61166 грн. 67 коп.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2020 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Циба С.В. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Верхньодніпровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) (т.1 а.с.178, 179).

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2021 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . Визнано ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 . Видане 24 жовтня 2007 року). Стягнуто із ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі 3000 грн., з наступною щорічною індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи стягнення з 25 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення в частині стягнення аліментів піддано негайному виконанню в межах платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 704 грн., 80 коп., на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір на користь держави в сумі 908 грн., за позовними вимогами про стягнення аліментів.

Додатковим рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2021 року стягнуто із ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 4000 грн., на відшкодування понесених судових витрат за надання правової допомоги. В іншій частині понесені судові витрати за надання правової допомоги покладено на ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Чернецька О.А. просить рішення суду від 28 січня 2021 року та додаткове рішення суду від 05 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Костенко О.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду від 28 січня 2021 року та додаткове рішення суду від 05 лютого 2021 року залишити без змін, посилаючись на їх законність та обгрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини.

Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною першою статті 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі Калачова проти Росії від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05).

Згідно частини четвертої, пунктів 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_6 . Батьком дитини зазначений ОСОБА_4 , матір`ю - ОСОБА_2 (т.1 а.с.10).

Згідно копії Актового запису про народження від 05 вересня 2006 року підставою запису відомостей про батька дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є заява матері від 05 вересня 2006 року (т.2 а.с.112).

Відповідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №0 про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України, сформованого 27 серпня 2019 року, наданого Верхньодніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровські області, 05 вересня 2006 року складено актовий запис №130 Верхньодніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровські області про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області, батьком записано ОСОБА_4 , матір`ю ОСОБА_2 . Державна реєстрація народження проведена відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері) (т.1 а.с.210).

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_2 зазначала, що на час народження дитини вона тривалий час перебувала у стосунках із відповідачем ОСОБА_1 , проживали разом без реєстрації шлюбу. Після народження дитини відповідач визнавав себе батьком дитини, піклувався про дитину, проводив з дитиною час. Зазначала, що батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є відповідач ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, позивач та відповідач зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2019 року призначено у справі судово-генетичну експертизу, виконання якої доручено КЗ Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи ДОР. На вирішення експертизи поставлено питання: Чи є ОСОБА_1 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Експертів попереджено про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України. Зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з`явитись у назначений експертом час в бюро судових експертиз для відібрання матеріалу для проведення призначеної судово-генетичної експертизи (т.1 а.с.127, 128).

За повідомленням експерта сторонам двічі визначався час для явки до експертної установи для відібрання зразків: на 18 листопада 2019 року та 16 грудня 2019 року. Про дані дати сторони сповіщались в тому числі судом. Однак, судово-генетична експертиза не була проведена в зв`язку з неявкою ОСОБА_1 до експертної установи для відібрання зразків (т.1 а.с. 136, 137, 141).

Відповідно до довідки зав. відділенням судово-медичної генетики встановлено, що ОСОБА_2 , 16 грудня 2019 року з дитиною перебувала у відділенні судово-медичної генетики КЗ Дніпропетровське обласне бюро судово - медичної експертизи ДОР з 09-00 години до 12-00 години. Гр. ОСОБА_1 на експертизу не з`явився (т.1 а.с.161).

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2020 року до відповідача ОСОБА_1 були застосовані заходи процесуального примусу у вигляді штрафу за ухилення від явки до експертної установи для відібрання зразків (т.1 а.с.175-177).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 липня 2021 року клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Костенко О.М. про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи задоволено. Призначено у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Верхньодніпровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) про визнання батьківства та стягнення аліментів судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: Чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , біологічним (генетичним) батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проведення судової молекулярно-генетичної експертизи доручено експертам КЗ Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи Дніпропетровської обласної ради (площа Соборна, 14, м. Дніпро, 49000). У розпорядження експерта надано цивільну справу №173/2312/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Верхньодніпровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) про визнання батьківства та стягнення аліментів. Зобов`язано позивача ОСОБА_2 з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідача ОСОБА_1 прибути для проведення експертизи до КЗ Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи Дніпропетровської обласної ради (площа Соборна, 14 в м. Дніпро, 49000) у визначений експертами час, зокрема, і для відібрання зразків біологічного матеріалу, маючи при собі документи, що посвідчують їх особи. Роз`яснено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Експерта попереджено про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України. Витрати за проведення експертизи покладено на позивача - ОСОБА_2 . Строк проведення експертизи 60 календарних днів. Провадження у справі зупинено до надходження висновку експерта (т.2 а.с.120-122).

За повідомленням експерта від 22 вересня 2021 року сторонам двічі визначався час для явки до експертної установи для відібрання зразків: на 25 серпня 2021 року та 20 вересня 2021 року. Про вказані дати сторони сповіщались, в тому числі і судом. Однак, судово-генетична експертиза не була проведена в зв`язку з неявкою ОСОБА_1 25 серпня 2021 року та 20 вересня 2021 року до експертної установи для відібрання зразків (т.2 а.с. 136).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року вдруге було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Верхньодніпровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) про визнання батьківства та стягнення аліментів судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: Чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , біологічним (генетичним) батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проведення судової молекулярно-генетичної експертизи доручено експертам КЗ Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи Дніпропетровської обласної ради (площа Соборна, 14, м. Дніпро, 49000). У розпорядження експерта надано цивільну справу №173/2312/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Верхньодніпровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) про визнання батьківства та стягнення аліментів. Зобов`язано позивача ОСОБА_2 з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідача ОСОБА_1 прибути для проведення експертизи до КЗ Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи Дніпропетровської обласної ради (площа Соборна, 14 в м. Дніпро, 49000) у визначений експертами час, зокрема, і для відібрання зразків біологічного матеріалу, маючи при собі документи, що посвідчують їх особи. Роз`яснено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Експерта попереджено про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України. Витрати за проведення експертизи покладено на позивача - ОСОБА_2 . Строк проведення експертизи 60 календарних днів. Провадження у справі зупинено до надходження висновку експерта (т.2 а.с.151-153).

За повідомленням експерта від 15 лютого 2022 року сторонам двічі визначався час для явки до експертної установи для відібрання зразків: на 17 січня 2022 року та 14 лютого 2022 року. Про вказані дати сторони сповіщались, в тому числі судом. Однак, судово-генетична експертиза не була проведена в зв`язку з неявкою ОСОБА_1 17 січня 2022 року та 14 лютого 2022 року, до експертної установи для відібрання зразків (т.2 а.с. 159).

Слід зазначити, сторони востаннє викликалися експертом до експертної установи для відібрання зразків: на 17 січня 2022 року та 14 лютого 2022 року, тобто до оголошення в Україні воєнного стану. Доказів на підтвердження наявності поважних причин неявки ОСОБА_1 до експертної установи на вказані дати виклику відповідачем суду не надано.

Таким чином, судом першої інстанції та апеляційної інстанції у справі загалом тричі призначалась судова молекулярно-генетична експертиза для встановлення біологічного батьківства відповідача відносно дитини, але відповідач ОСОБА_1 жодного разу не з`явився до експертної установи для забору біологічних зразків для проведення судово-генетичної експертизи, що унеможливило її проведення, що фактично свідчить про його ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі. Нез`явлення відповідача ОСОБА_1 жодного разу до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про його батьківство.

При цьому судом першої та апеляційної інстанції було вжито всіх належних процесуальних заходів з метою проведення судової молекулярно-генетична експертизи та забезпечення участі відповідача у її проведенні.

Вказані дії відповідача призвели до неможливості проведення експертизи, надали суду можливість встановити походження дитини від відповідача (стаття 109 ЦПК України).

Визнання ОСОБА_1 батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідає інтересам неповнолітньої дитини. Негативних наслідків для дитини судом апеляційної інстанції не встановлено.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18 (провадження № 61-18333св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 277/836/16-ц, (провадження № 61-48029св18).

Вказана правова позиція є незмінною.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини слід зазначити наступне.

В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959 року), Конвенції ООН про права дитини (1989 року), міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959року), Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Закон України Про охорону дитинства від 26 квітня 2001року вказує на те, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, у редакція яка діяла на час звернення з даним позовом, батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ст. 181 СК України, у редакція яка діяла на час звернення з даним позовом, передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За вимогами статті 182 СК України, у редакція яка діяла на час звернення з даним позовом, - при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей; непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 184 СК України передбачено, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом у цій справі встановлено, відповідач ОСОБА_1 є батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі позову і до повноліття дитини.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про державний бюджет України на 2022 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років складає: з 1 січня - 2100 гривня, з 1 липня - 2201 гривень, з 1 грудня - 2272 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривень, з 1 грудня - 2833 гривень.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, відповідно до діючого законодавства, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України).

Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження працевлаштування відповідача або ж отримання будь-яких доходів відповідачем.

Тому, враховуючи, що відповідач є особою працездатного віку, доказів про наявність інших утриманців у відповідача суду не надано, відповідач має можливість сплачувати аліменти, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі з 3000 грн. до 1310 грн. з наступною щорічною індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку .

Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів за минулий період слід зазначити, відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Позивачем не надано доказів того, що нею вживались заходи про стягнення аліментів до пред`явлення позову і факту ухилення відповідача від їх сплати. До ухвалення рішення суду батьківство відповідача щодо дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не було визнане.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів за минулий період.

Щодо відшкодування витрат на правову допомогу слід зазначити наступне.

Положеннями ст. ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків,спеціалістів,перекладачів,експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів,проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням,забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до п.8 ч.2 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Суду наданий договір про надання правової допомоги, укладений між позивачем ОСОБА_2 та адвокатом Костенко О.М., і додаткова угода нього (т.2 а.с.17-23).

Надані акти виконаних робіт: в яких сторони погодили виконані представником позивача, адвокатом Костенко О.М., роботи, а саме: складання позовної заяви, складання клопотань, адвокатський запит. складання відповіді на відзиву на позов, представлення інтересів клієнта в суді першої інстанції. Виконання даних робіт підтверджені матеріалами справи (т.2 а.с.24).

Також суду надані дублікати чеків на оплату виконаних робіт за надання правової допомоги у суді першої інстанції на загальну суму 5226,16 грн. (т.2 а.с.25-31).

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Справа не складає значного публічного інтересу, проте стосується захисту прав неповнолітньої дитини .

Судом першої інстанції вірно враховано, що справа розглядалась судом протягом тривалого періоду часу, що пов`язувалось із призначенням судової експертизи, необхідністю витребування доказів, виклику та допиту свідків.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимоги про відшкодування відповідачем позивачеві понесених судових витрат, стягнувши з відповідача на користь позивача 4000 грн. за надання правової допомоги у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності позовних вимог жодними належними доказами у справі не підтверджуються.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне зясування обставин справи є необгрунтованими належними та допустимими доказами у справі.

За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду від 28 січня 2021 року змінити в частині розміру стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зменшивши їх розмір з 3000 грн. до 1310 грн. щомісячно з наступною щорічною індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, додаткове рішення суду від 05 лютого 2021 року залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Чернецької Олени Анатоліївни - задовольнити частково.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Верхньодніпровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) про визнання батьківства та стягнення аліментів змінити в частині визначення розміру стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі зменшивши їх розмір з 3000 грн. до 1310 грн. щомісячно з наступною щорічною індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення суду від 28 січня 2021 року залишити без змін.

Додаткове рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова