Номер провадження: 22-ц/813/8045/22
Справа № 501/11/22
Головуючий у першій інстанції Смирнов В.В.
Доповідач Пузанова Л. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.,

суддів: Орловської Н.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Зєйналова А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діяла ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів,

встановив:

У січні 2022 року ОСОБА_1 , від імені якого діяла ОСОБА_3 , з врахуванням заяви від 11 травня 2022 року, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 31.10.2017 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_5 , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з матір`ю.

Питання про його участь в утриманні дитини неодноразово вирішувалося в судовому порядку шляхом пред`явлення відповідачкою позовів про стягнення з нього аліментів та збільшення їх розміру.

Останнім рішенням Іллічівського міського суду Одеської області, ухваленим у цивільній справі №501/2464/18 26.11.2019 року, яке набрало законної сили 10.06.2021 року, частково задоволено позов ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів та визначено до стягнення з нього на утримання дочки грошових коштів у сумі 5 500грн щомісячно, починаючи з 29 серпня 2018 року, та до досягнення дитиною повноліття.

Посилаючись на те, що після ухвалення зазначеного судового рішення в його житті відбулося ряд незалежних від нього обставин, а саме: погіршилися умови праці за спеціальністю, зменшився розмір заробітної плати, закінчився термін дозвільних документів для працевлаштування за спеціальністю моторист; зменшилася кількість робочих місць через всесвітню пандемію коронавірусу, а також сталося його емоційне та моральне вигорання, так як перебування в рейсі носить понаднормовий характер, без можливості укладення більш короткострокових відряджень, ніж на 9 місяців, що призвело до зміни сфери його діяльності та матеріального стану, позивач просив суд стягувати з нього аліменти на утримання дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 21 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Кучмій В`ячеслав Васильович, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів скарги зазначив, що висновки суду щодо відсутності підстав для зменшення визначеного судовим рішенням розміру аліментів немотивовані та суперечать положенням сімейного законодавства, роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, викладеним у постанові від 15 травня 2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, а також судовій практиці.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 викладені в ній доводи не визнала. Вважає, що позивач приховує свої доходи з метою уникнути виконання свого обов`язку утримувати дочку. Звернулася до апеляційного суду із клопотанням про витребування доказів, а саме: від прикордонної служби Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби інформації про перетинання позивачем державного кордону за період з 01.01.2020 року по 21.06.2021 року; від ТОВ Київське- дані стосовно працевлаштування позивача (дати, посади, заробітної плати тощо); від адресного бюро дані щодо реєстрації місця перебування (проживання) відповідача. Також просила зобов`язати позивача надати для дослідження в судовому засіданні оригінал посвідчення особи моряка.

Представник позивача проти задоволення наведеного клопотання не заперечував.

Відповідно до частин першої- третьої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи, що ОСОБА_4 брала участь у розгляді справи судом першої інстанції через свого представника адвоката Артем`єву К.М., яка не подавала докази у підтвердження наведених у клопотанні обставин і не зверталася до суду першої інстанції із клопотанням про витребування цих доказів судом та не посилалася і зараз не посилається на причини неможливості самостійно подати докази до суду першої інстанції, апеляційний суд ухвалою, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, в судовому засіданні 23.11.2022 року, відмовив у задоволенні клопотання відповідачки про витребування нових доказів та вважає, що справа підлягає перегляду в апеляційному порядку за наявними в ній доказами.

При цьому, зважаючи на предмет пред`явленого позивачем позову, суд апеляційної інстанції долучив до матеріалів справи, отримані із Єдиного державного реєстру судових рішень, копію рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26 листопада 2019 року, ухваленого у справі №501/2464/18, яким частково задоволено позов ОСОБА_4 та збільшено розмір аліментів із щомісячним стягненням із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дитини- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 5 500грн, починаючи з 29 серпня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, а також копію постанови Одеського апеляційного суду від 10.06.2021 року про залишення наведеного рішення суду першої інстанції без змін.

Сторони в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися. Про день, час та місце судового розгляду були повідомлені шляхом доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу (пункт 2 частини 8 статті 128 ЦПК України), (а. с. 84-87).

Представник ОСОБА_1 - адвокат Кучмій В.В. направив на електронну адресу апеляційного суду клопотання про долучення довідки, виданої Савранським відділом державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області від 04.11.2022 року, про розмір сплачених позивачем на користь відповідачки в період з червня по вересень 2022 року включно аліментів та просив розгляд клопотання ОСОБА_4 про витребування доказів розглядати у його відсутність, а розгляд апеляційної скарги і справи по суті відкласти на іншу дату.

Враховуючи, що клопотання адвоката Кучмія В.В. не містить електронного підпису останнього та в ньому відсутня інформація щодо причин неявки в судове засідання, а додана до клопотання копія довідки належним чином не засвідчена та не стосується предмета і підстав позову в справі, що переглядається, колегія суддів, без видалення до нарадчої кімнати, постановила ухвалу про залишення клопотання без розгляду на підставі частини четвертої статті 183 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, неявка до суду апеляційної інстанції сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено наявність обставин, які відповідно до статті 192 СК України, є правовою підставою для зменшення визначеного рішенням суду розміру аліментів на утримання малолітньої дитини.

В процесі розгляду справи суд встановив, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка після розірвання ними рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 31.10.2017 року шлюбу, проживає з матір`ю.

Сторони не спростовували, що 20 жовтня 2016 року рішенням Іллічівського міського суду Одеської області було частково задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, зокрема на утримання малолітньої дитини та стягнуто з останнього аліменти у розмірі 4 000грн, починаючи з 15 червня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 09.11.2018 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про зменшення розміру аліментів.

26 листопада 2019 року Іллічівський міський суд Одеської області ухвалив рішення, яким частково задовольнив позов ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів на дитину та визначив до стягнення із ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_6 5 500грн щомісячно, починаючи з 29 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою Одеського апеляційного суду від 10.06.2021 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Рішення суду першої інстанції переглядалося в апеляційному порядку за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , яка просила задовольнити її вимоги в повному обсязі та стягнути із ОСОБА_1 на утримання дочки аліменти у розмірі 7000грн щомісячно.

ОСОБА_1 рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26.11.2019 року не оскаржував.

Відповідно до наданої позивачем трудової книжки, він за освітою має кваліфікацію лісника-єгеря та з серпня 2002 року до вересня 2007 року працював майстром лісу в Слюсарівському лісництві та старшим майстром лісу Корсунського лісництва.

Після 30 вересня 2007 року записи про трудову діяльність у трудовій книжці позивача відсутні, є лише записи про періодичні виплати по безробіттю та запис від 10.09.2021 року про прийняття на посаду продавця продовольчих товарів у магазині Santim №1 ТОВ Київське(а. с.32-34).

Разом з тим, позивач надав суду посвідчення особи моряка, з огляду на яке він може займати будь-яку посаду на борту судна, зареєстрованого на території держав-учасниць Конвенції 1958 року, та займав такі посади в 2014, 2015, 2016, 2017, 2019 та 2020 році. Строк дії цього посвідчення продовжено до 15.08.2023 року (а. с. 5-9).

Крім того ОСОБА_1 долучив до позовної заяви копію свідоцтва фахівця з початкової підготовки для здійснення вантажних операцій на танкерах № НОМЕР_1 , виданого на підставі положень Міжнародної Конвенції про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року, з поправками, яким уряд України засвідчує, що ОСОБА_1 пройшов початковий курс підготовки для здійснення вантажних операцій на нафтових танкерах і танкерах-хімовозах. Свідоцтво дійсне з 14.03.2017 року по 13.02.2022 року (а. с.12).

Із змісту судових рішень, ухвалених у справі №501/2464/18, слідує, що у лютому 2018 року ОСОБА_1 отримав диплом МУ імені О. І.Маринеско НУ Одеська морська академія.

Позивач стверджує, що з 16 вересня 2020 року він жодних посад на будь-яких суднах не займає, а з 10 вересня 2021 року працює на посаді продавця продовольчих товарів у ТОВ Київське та загальний розмір його заробітної плати за вересень - жовтень 2021 року становить 7 721,12грн, а з 01.04.2022 року він займає цю посаду на 0,5 ставки, що підтверджено відповідними довідками (а. с.13, 31).

Підставою для зменшення визначеного судом розміру аліментів на утримання малолітньої дочки позивач вважає свій низький дохід у зазначений ним період.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з положеннями статті 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Законом України від 17 травня 2017 року № 037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін до статті 182 СК України - 30 %).

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17, від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19, від 12.01.2022 року у справі №545/3115/19 тощо, та відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України мають враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що надані позивачем та досліджені судом докази свідчать про те, що його здібності, освоєні професії, вік, стан здоров`я та сімейний стан дозволяють йому забезпечити рівень життя своєї єдиної дитини, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку в межах визначеного судовим рішенням розміру аліментів та зважаючи на те, що позивач не підтвердив належними доказами наявність об`єктивних обставин, які спонукали його влаштуватися на роботу із низьким рівнем заробітної плати та за скороченим робочим днем і не доводив зменшення величини щомісячних витрат на утримання себе, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для зменшення розміру аліментів у зв`язку із наведеними позивачем для цього обставинами.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на належних та достатніх доказах і як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, доводи скаржника зводяться до переоцінки доказів, якими він підтверджував обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог, однак колегія суддів вважає, що оцінка доказів здійснена судом першої інстанції з дотриманням норм процесуального права та ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні. Підстав для переоцінки доказів суд апеляційної інстанції не вбачає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 червня 2022 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: Н. В. Орловська

Т. Г. Чорна

Повний текст постанови складено 29 листопада 2022 року

Суддя Л. В. Пузанова