Справа № 342/1258/22
Провадження № 2-з/342/5/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2022 року м. Городенка

Суддя Городенківського районного суду Івано-Франківської області Федів Л.М., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про накладення арешту,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась із заявою про накладення арешту, в якій просить до набрання чинності рішення у справі накласти арешт на:

-автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 200, 2019 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 , VIN номер НОМЕР_2 ;

-автомобіль MITSUBISHI L200, 2017 року випуску, ДНЗ НОМЕР_3 , VIN номер НОМЕР_4 ;

-земельну ділянку площею 0,0023 га із цільовим призначенням: 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:002:0355;

-нежитлове приміщення (магазин), який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа якого 110,9 м.кв.;

-5/100 нежитлового приміщення будинку побуту, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , загальна площа якого 2392,5 м.кв., матеріал стін цегла, які оформлені на ім`я відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , податковий номер НОМЕР_5 .

Обгрунтовуючи подану заяву вказує на те, що нею, ОСОБА_1 подано на розгляд Городенківського районного суду позовну заяву до ОСОБА_2 про поділ спільного майна. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 серпня 2002 року між нею і відповідачем укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадського стану Городенківського районного управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження 05.08.2002 року зроблено запис за №36. Перебуваючи у шлюбі за спільні кошти ними було придбано майно. Загальна вартість спільного майна, що підлягає поділу складає 13696340,00 грн., що й зазначено, як ціна позову. На підтвердження наявності спільного нерухомого майна та грошових зобов`язань надано Інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно у формі інформаційної довідки №315932272, яка сформована 24.11.2022 року. Зазначає, що у позові вона просить поділити спільне майно, визнати за нею право власності на Ѕ частину спірного майна, а також стягнути понесені нею судові витрати, які на даний час складають 7443,00 грн. Шляхом порівняльного аналізу вартості зазначеного майна із розміром заявлених позовних вимог, виходячи із позиції співмірності із розміром заявлених вимог найбільш актуальним є вжиття заходів забезпечення позову щодо: автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 200, 2019 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 , VIN номер НОМЕР_2 , вартість даного автомобіля орієнтовано складає 3000000,00 грн.; автомобіля MITSUBISHI L200, 2017 року випуску, ДНЗ НОМЕР_3 , VIN номер НОМЕР_4 , вартість даного автомобіля орієнтовано складає 1000000,00 грн.; земельної ділянки площею 0,0023 га із цільовим призначенням: 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:002:0355, вартість якої 3910,00 грн.; нежитлового приміщення (магазин), який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа якого 110,9 м.кв., орієнтована вартість якого складає 880000,00 грн.; 5/100 нежитлового приміщення будинку побуту, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , загальна площа якого 2392,5 м.кв., матеріал стін цегла, орієнтована вартість якого складає 383000,00 грн. Загальна вартість майна, на яке просить накласти арешт становить 5268910,00 грн. У заяві вказує, що нещодавно на сайті з продажу автомобілів АВТО-РІА нею було виявлено оголошення про продаж їхнього автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 200, 2019 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 , VIN номер НОМЕР_2 за ціною 75000,00 доларів США, що свідчить про можливе вчинення відповідачем дій щодо переоформлення права власності на транспортний засіб на користь третіх осіб, яке призведе до утруднення виконання рішення суду. Враховуючи те, що без вжиття заходів забезпечення позову в подальшому можливе вчинення з боку відповідача дій щодо переоформлення права власності на транспортний засіб TOYOTA LAND CRUISER 200, 2019 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 , і нерухоме майно на користь третіх осіб, яке призведе до утруднення виконання рішення суду, вважає за необхідне звернутись до суду із заявою про забезпечення позову. При розгляді про забезпечення позову та у випадку її задоволення просить не застосовувати положення ст.154 ЦПК України щодо можливості вимоги забезпечення відшкодування збитків відповідача та не здійснювати визначення зустрічного забезпечення.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З урахуванням приписів ч. 1 ст. 153 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд заяви здійснюється без виклику сторін та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Ознайомившись із доводами заяви про забезпечення позову, вивчивши докази додані до заяви, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що станом на час розгляду даної заяви про забезпечення позову, шляхом накладення арешту, позову по поділ майна подружжя ОСОБА_1 не подано.

Частиною 1 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно.

Згідно з частиною 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суд повинен враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановить наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Така позиція також неодноразово висловлена і Верховним Судом, зокрема і 17.06.2022 у постанові № 908/2382/21.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи вимоги заяви про забезпечення позову, заявник вказує на те, що нещодавно на сайті з продажу автомобілів АВТО-РІА нею було виявлено оголошення про продаж їхнього автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 200, 2019 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 , VIN номер НОМЕР_2 за ціною 75000,00 доларів США, що свідчить про можливе вчинення відповідачем дій щодо переоформлення права власності на транспортний засіб на користь третіх осіб, яке призведе до утруднення виконання рішення суду.

Водночас суд критично ставиться до вказаного твердження, оскільки воно не підтверджене належними та допустимими доказами. Із доданого скріншоту із сайту, неможливо встановити, що автомобіль, який відображений на фото є тим самим автомобілем, на який просить накласти арешт заявник.

Окрім цього, заявником не зазначено жодного доказу на підтвердження наявності обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, та свідчать про необхідність накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, зазначене у заяві про забезпечення позову.

Крім того, заявником не додано до заяви про забезпечення позову дійсні відомості щодо вартості вищевказаного майна (у заяві вказано вартість майна орієнтовано складає...), що позбавляє суд можливості вирішити питання про співмірність заявлених позивачем позовних вимог відносно вартості майна, щодо якого остання просить суд застосувати заходи забезпечення позову, відтак заява про забезпечення позову суперечить поняттю співмірності, яке передбачене ч. 3 ст. 150 ЦПК України.

Таким чином, аналіз наведених норм процесуального та матеріального права, та встановлених судом обставин вказує на те, що заявником не наведено беззаперечних підстав для забезпечення позову, оскільки відсутнє обґрунтоване доведення реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду й обґрунтоване припущення заявника (позивача) про наміри відповідача та про те, що незастосування заходів забезпечення позову може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду, також не доведено, що заявлені позовні вимоги є співмірними даному виду забезпечення позову, оскільки відсутні будь-які докази вартості майна, на яке заявник просить накласти арешт, а, отже, відсутні докази співмірності із заявленими заявником (позивачем) вимогами про поділ спільного майна.

Разом з тим, заявник (позивач) не позбавлений права звернутися до суду з відповідною заявою про забезпечення позову в майбутньому в будь-який час протягом розгляду справи в суді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 81, 149-153, 247 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про накладення арешту відмовити.

Копію ухвали направити заявнику та всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову.

Ухвала суду може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя: Федів Л. М.