ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7362/22 Справа № 210/3209/21 Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П. Остапенко В.О.

сторони

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2022 року, яке постановлено суддею Вікторович Н.Ю.у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості щодо дати складання повного тексту судового рішення відсутні)

ВСТАНОВИВ

У червні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку за минулий період.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 16 червня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Металургійним відділом реєстрації актів цивільного стану було зареєстровано шлюб.

Від шлюбу у сторін народилась дитина, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду по справі № 210/5158/19 від 15.01.2020р. стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини в розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з 10 вересня 2019 року до досягнення дитиною ОСОБА_3 трирічного віку, тоді як вона мала право на отримання аліментів з лютого 2019 року, коли відповідач припинив утримувати її та сина, що стало підставою для звернення з даним позовом.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Зокрема зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, передбачені ст.. 79 СК України положення, що в разі вживання позивачем заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але неможливості їх одержання внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час.

Також скаржник зазначає, що в порушення вимог ч.5 ст. 176 ЦПК України судом не було направлено позивачу ухвалу про відкриття провадження, що позбавило останню заявити клопотання про розгляд справи з викликом сторін, з метою надання пояснень суду, витребування необхідних доказів, тощо.

Відповідач ОСОБА_4 матеріальної допомоги на утримання позивачки ОСОБА_1 добровільно не надавав, а тому вживаючи заходи щодо їх отримання позивачка ОСОБА_1 звернулась до Другого Криворізького місцевого центру з надання безоплатної правової допомоги, з метою стягнення аліментів на її утримання у примусовому порядку,проте оскільки її сукупний дохід за останні 6 місяців, перевищував два розміри прожиткового мінімуму для працездатних громадян за відповідний період, їй було відмовлено в наданні безоплатної правової допомоги. Даний факт підтверджує вжиття заходів позивачем щодо отримання коштів на своє утримання від чоловіка.

В березні 2019 року позивачка телефонувала відповідачу з вимогою сплати аліментів, що свідчить про продовження вжиття заходів щодо отримання від відповідача ОСОБА_2 аліментів на своє утримання.

Дані дії свідчать що позивач ОСОБА_1 дійсно вчиняла заходи щодо отримання від відповідача аліментів на своє утримання. А наявність лише чотирьох таких платежів підтверджують той факт, що ОСОБА_2 ухилявся від належного утримання своє дружини.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить залишити без змін рішення суду першої інстанції, відмовивши в задоволенні апеляційної позивача.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є матір`ю, а ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Судовим наказом виданого Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу по справі № 210/991/19 від 02.05.2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі ј частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімума для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 27.02.2019 року і до повноліття. Станом на 01.02.2022 року борг зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_6 складає 24 073,13 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду по справі № 210/5158/19 від 15.01.2020р. стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини в розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з 10 вересня 2019 року до досягнення дитиною ОСОБА_3 трирічного віку. Станом на 01.02.2022 року борг зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_1 складає 47 307,22 грн.

Підставою звернення з позовними вимогами є стягнення аліментів за період з лютого 2019 року по 10 вересня 2019 року, відповідно до ч.2 ст.191, ч.1 ст.194 СК України,.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала суду жодних доказів на підтвердження умисних дій відповідача, спрямованих на ухилення від сплати аліментів, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення аліментів за минулий час.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідност.75 СК Українидружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надаватиматеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 84 СК України, якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання дружина має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік.

Таким чином, законодавцем передбачено стягнення аліментів на утримання дружини за минулий час за судовим рішенням, за умови, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, проте підставою звернення до суду з позовом про стягнення аліментів за минулий час позивачем зазначено неможливість вчасно звернутися з позовом до суду через відсутність коштів.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка просить стягнути аліменти за період з лютого 2019 року по 10 вересня 2019 року, посилаючись на ч.2 ст.191, ч.1 ст.194 СК України, оскільки мала право на отримання аліментів саме з лютого 2019 року, проте не мала можливості вчасно подати позов до суду.

В якості доказів вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, позивачка посилалась на те, що вона не могла отримати безоплатну правову допомогу, оскільки її сукупний дохід за останні 6 місяців, що передували даті звернення (11.02.2019р.), становив 48700,33грн., що в перерахунку на місяць дорівнювало 8116,72грн. та перевищувало два розміри прожиткового мінімуму для працездатних громадян за відповідний період ( а.с.12).

Відповідно до пояснень позивача наданих в апеляційні скарзі, після того як в лютому 2019 року їй було відмовлено в наданні безоплатної правової допомоги, вона продовжувала вживати заходи щодо отримання від відповідача ОСОБА_2 аліментів на своє утримання, а саме в березні 2019 року вона телефонувала відповідачу з вимогою сплати аліментів, на що він надав згоду та пообіцяв щомісяця відправляти на її картковий рахунок грошові кошти.

Даний факт підтверджується наданими позивачем сріншотами з мобільного додатку «Приват24», відповідно до яких відповідачем ОСОБА_2 перераховував на картковий рахунок позивача 30.03.2019 року 497, 50 грн., 29.04.2019 року 74,62 грн., 04.05.2019 року -199 грн., та 26.05.2022 року - 597 грн.

З викладеного вбачається, що відповідач в міру своїх можливостей відправляв на картковий рахунок позивача аліменти на її утримання, що також не заперечується позивачем.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження ухилення останнього від сплати аліментів.

Самі лише пояснення позивача, що вона постійно зверталася до відповідача з проханням добровільно сплачувати аліменти не є належними та достатніми доказами на підтвердження обставин, які мають бути доведені для стягнення аліментів за минулий час.

Не є підставою для скасування судового рішення доводи апеляційної скарги, щодо не направлення позивачу ухвали про відкриття провадження, оскільки в матеріалах справи знаходиться супровідний лист за вих. № 26830/2/210/1410/21 від 05.07.2021 року про направлення позивачу копії ухвали Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05 липня 2021 року про відкриття провадження, за адресою зазначеною в позовній заяві.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі позивачки зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційної скарги відсутні, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 17 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: