Справа № 569/4497/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року місто Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідача Гаврилюка Я.В., Міхновець О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Вараштепловодоканал» Вараської міської ради про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до КП «Вараштепловодоканал» Вараської міської ради (далі - відповідач), в якому просить поновити його на роботі на посаді заступника директора КП «Вараштепловодоканал» Вараської міської ради та стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 19 жовтня 2021 року по 16 березня 2022 року він працював на посаді заступника директора КП «Вараштепловодоканал» Вараської міської ради. В останній робочий день його було звільнено з роботи за згодою сторін, яка у формі власноручно написаної заяви була отримана від нього під примусом і протягом робочого дня відкликана. Не зважаючи на отримання від нього обох заяв майже одночасно 16 березня 2022 року відповідачем було видано наказ № 54-к про припинення трудового договору, який він вважає незаконним, а звільнення з роботи безпідставним. 28 березня 2022 року він звернувся до відповідача з вимогою про скасування наказу про звільнення на підставі відкликаної заяви про звільнення з роботи, однак відповіді не отримав.

Крім того зазначає, що підставою для припинення трудового договору в оспорюваному наказі зазначено угоду сторін, якої насправді досягнуто не було, оскільки він як сторона не прагнув припинення трудових відносин, а лише під примусом формалізував згоду на це своєю заявою, підкоряючись волі іншої сторони, яка загрожувала вчиненням над ним насильства, небезпечного для здоров`я і життя.

Формальне укладення угоди у даному трудовому спорі відбулося при відсутності його власного внутрішнього волевиявлення, подавленого впливом психологічного тиску на нього та примусу до написання заяви, а тому правові підстав для припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України - волевиявлення двох сторін трудового договору фактично не відбулося, у зв`язку з чим наказ про звільнення з роботи є неправомірним.

13 травня 2022 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. 16 березня 2022 року позивачем було написано особисту заяву про звільнення за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Цього ж дня, за взаємною згодою, трудовий договір було припинено, а з позивачем здійснено повний розрахунок відповідно до чинного законодавства, вручено трудову книжку під підпис. При цьому, вищезгаданий наказ має відмітку про отримання його копії позивачем. Відповідно, позивач був належним чином проінформований про припинення трудового договору.

Відповідач звертає увагу, що звільнення за угодою сторін не є одноосібним рішенням працівника, воно передбачає домовленість між працівником та роботодавцем. У КЗпП України відсутня пряма норма, яка б регулювала питання відкликання працівником заяви про звільнення за угодою сторін. Для цього потрібна взаємна згода обох сторін, як працівника, так і роботодавця на відкликання заяви. Заява № 156 була подана позивачем після фактичного підписання наказу про припинення трудового договору, а згода роботодавця на таке відкликання надана не була.

Зазначає, що заява позивача про звільнення за угодою сторін № 155 від 16 березня 2022 року містить дату її складання, підпис позивача, підставу для звільнення - угода сторін та взаємну погоджену дату звільнення - 16 березня 2022 року, про що свідчить резолюція в.о. директора КП «ВКВК`ВМР, тобто сторони досягли домовленості про дату та підстави припинення трудового договору.

Доводи позивача стосовно написання заяви про звільнення за угодою сторін під тиском не відповідають дійсності, є перекрученими позивачем на власну користь. Враховуючи введення на території України правового режиму воєнного стану, представники воєнізованих формувань дійсно з`являлися на підприємстві, проте зовсім з іншою метою, ніж це описує позивач. Цей візит носив виключно інформаційний характер, жодного впливу на позивача здійснено не було і не могло бути. Позивач у власних інтересах використав присутність вищезгаданих осіб. Ця обставина підтверджується і тим фактом, що звернення позивача до правоохоронних органів відбулося не відразу після нібито примусу його до написання заяви, а лише через два тижні, жодних інших доказів, які б підтверджували тиск на позивача, останнім не надано.

17 травня 2022 року позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідачем не спростовано наведені ним факти щодо відсутності у нього бажання звільнитися з роботи і як наслідок угоди між сторонами трудового договору про його припинення. Відповідач визнає, що заява про звільнення з роботи і заява про її відкликання були подані протягом одного робочого дня з мінімальним розривом у часі. Не заперечує відповідач і проти того, що у день його звільнення з роботи у розташуванні підприємства певний час знаходилися озброєні люди, однак їх осіб не називає і статусу не розкриває, лише зазначає, що це були представника воєнізованих формувань, котрі прибули з місією інструктажу персоналу на випадок окупації міста. Як вдалося йому з`ясувати, станом на 16 березня 2022 року будь-які добровольчі формування у Вараській міській територіальній громаді, які б відповідали вимогам Закону України «Про основи національного спротиву» не діяли, контракти з бійцями територіальної оборони укладені не були, зброя не видавалася, що унеможливлює ідентифікацію осіб, про яких ним повідомлено в позовній заяві.

Також, неправомірні дії відповідача призвели до звернення його до лікаря і завдали шкоди його здоров`ю, внаслідок чого він перебував на лікуванні з 17 березня 2022 року по 25 березня 2022 року. Саме втратою здоров`я і викликано розрив у час між зазначеною подією та повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

27 травня 2022 року від відповідача надійшли заперечення, в яких зокрема зазначено, що саме позивач був ініціатором припинення трудового договору за угодою сторін шляхом написання відповідної заяви, а сторона роботодавця прийняла таку позицію (відповідна резолюція в.о. директора розміщена на заяві позивача). Також, вказує, що Вараська міська ради є власником та засновником КП «ВТВК» ВМР, а конкретно ті особи, що прибули 16 березня 2022 року на підприємство, були радниками міського голови м. Вараш.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали з мотивів у ньому наведених та просили його задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнали повністю, з підстав викладених в відзиві, просили відмовити в його задоволенні.

Позивачем було заявлено клопотання про витребування доказів та виклик свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 яке судом задоволено. В судовому засіданні позивач відмовився від допиту свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .

Відповідачем було заявлено клопотання про допит свідка ОСОБА_9 , яке судом задоволено.

Заслухавши учасників судового процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи і наявні у них докази, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, позивач з 19 жовтня 2021 року перебував в трудових відносинах із КП «Вараштепловодоканал» Вараської міської ради та працював на посаді заступника директора, що підтверджується записами в трудовій книжці ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 .

16 березня 2022 року ОСОБА_1 на ім`я в.о. директора КП «Вараштепловодоканал» Вараської міської ради ОСОБА_5 подано заяву про звільнення за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Зареєстрована заява 16 березня 2022 року за вхідним номером 155 та містить резолюцію «ВК до наказу 16.03.2022».

Наказом № 54-к від 16 березня 2022 року про припинення трудового договору ОСОБА_1 звільнено з 16 березня 2022 року з посади заступника директора за угодою сторін, відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України. Підставою звільнення зазначено особисту заяву за № 155 від 16 березня 2022 року. В графі про ознайомлення з наказом позивач зазначив, що заперечує відповідно до заяви № 156 від 16 березня 2022 року.

Так, 16 березня 2022 року позивачем на ім`я в.о. директора КП «Вараштепловодоканал» Вараської міської ради ОСОБА_5 подано також заяву, в якій він просив заяву від 16 березня 2022 року на звільнення з посади заступника директора КП «ВТВК» ВМР вважати недійсною та скасувати. Заява була написана під тиском.

Вказана заява зареєстрована 16 березня 2022 року за вхідним номером 156.

Як слідує з витягу журналу обліку трудових книжок ОСОБА_1 16 березня 2022 року отримав трудову книжку.

28 березня 2022 року ОСОБА_1 на ім`я в.о. директора КП «Вараштепловодоканал» Вараської міської ради ОСОБА_5 подано звернення, в якому він просив повідомити про результати розгляду його заяви про скасування його заяви про звільнення.

30 березня 2022 року позивач подав до Вараського відділу поліції повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, в якому просить відкрити кримінальне провадження, встановити та притягнути до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 355 КК України осіб, які 16 березня 2022 року, на чолі з організатором громадянином ОСОБА_5 , під загрозою вчинення над ним насильства небезпечного для життя і здоров`я, у приміщенні кабінету директора КП «Вараштепловодоканал» Вараської міської ради примусили його до вчинення цивільно-правових зобов`язань у формі написання заяви про звільнення його з посади заступника директора КП «Вараштепловодоканал» Вараської міської ради.

Згідно талону-повідомлення єдиного обліку № 893 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення заява позивача зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналі єдиного обліку) Вараського районного відділу поліції ГУНП в Рівненській області за № 893.

Згідно талону-повідомлення єдиного обліку № 894 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення заява про те, що у приміщенні КП «Вараштепловодоканал» ВМР ОСОБА_1 хотів зареєструвати документ як вихідний, в чому йому було відмовлено зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналі єдиного обліку) Вараського районного відділу поліції ГУНП в Рівненській області за № 894.

Як слідує з довідок Вараського РВП ГУНП в Рівненській області про результати розгляду звернення ОСОБА_1 щодо неправомірного його звільнення з КП «Вараштепловодоканал» (ІТС ІПНП № 893 від 30 березня 2022 року та ІТС ІПНП № 894 від 30 березня 2022 року) розгляд матеріалів по зверненню ОСОБА_1 завершено, оскільки опитати ОСОБА_1 не надалось можливим у зв`язку з його проживанням за межами території обслуговування Вараського РВП та введенням в державі воєнного стану.

19 квітня 2022 року за № 4570-44-22 відповідачем було надано позивачу відповідь на його звернення від 28 березня 2022 року. З вказаної відповіді зокрема слідує, що наказ про його звільнення не скасований, згода роботодавця на відкликання заяви відсутня.

Свідок ОСОБА_5 , який працює головним інженером КП «Вараштепловодоканал» ВМР та виконує обов`язки директора, в судовому засіданні суду показав, що зранку 16 березня 2022 року на нараді з головою м. Вараш він обговорював стан справ на підприємстві та безпеку у місті, з огляду на введений воєнний стан. На нараді міський голова задавав запитання щодо листів ОСОБА_1 про відмову працювати з дебіторами і нікчемності його розпоряджень як директора. Він попросив міського голову надати роз`яснення працівникам КП «Вараштепловодоканал» ВМР, в зв`язку з чим останній відправив на підприємство свого радника ОСОБА_10 і ще одну людину. В одного з них була зброя. На підприємстві ці особи дійсно спілкувалися з ОСОБА_1 , але він не пам`ятає чи вимагали вони від позивача подати заяву на звільнення. Також, перед обідом він в коридорі побачив ОСОБА_1 , який повідомив його, що несе заяву про своє звільнення на реєстрацію. На заяві ОСОБА_1 він поставив резолюцію і згодом підписав наказ про його звільнення. Зазначив, що зрозумів, що ОСОБА_1 просить звільнити його 16 березня 2022 року. Потім, так як він себе погано почував, пішов додому.

Свідок ОСОБА_9 , яка працює старшим інспектором кадрів КП «Вараштепловодоканал» ВМР, в судовому засіданні суду показала, що наказ про звільнення позивача був підписаний 16 березня 2022 року перед обідом. Після обіду вона запросила ОСОБА_1 підійти і ознайомитись з наказом, але позивач не прийшов і в кінці робочого дня вона сама до нього підійшла і ознайомила з наказом. При підготовці наказу вона виходила з резолюції директора щодо дати звільнення, яка зазначена на заяві позивача про звільнення, а саме 16 березня 2022 року. Також, 16 березня 2022 року в кадри заява позивача про відкликання його попередньої заяви не надходила, оскільки такі заяви спочатку реєструються у секретаря. Зі слів працівників вона знає, що позивач заходив до директора в кабінет, де був радник.

Свідок ОСОБА_7 , яка працює інженером з розрахунків та режимів КП «Вараштепловодоканал» ВМР, в судовому засіданні показала, що 16 березня 2022 року їх всіх зібрав директор. На цих зборах перебував військовий зі зброєю, який сказав, що у них в колективі є саботажники, які по закону воєнного часу будуть звільнені. Зі слів ОСОБА_1 вона знає, що саботажником назвали його і з нього вибили заяву на звільнення. При ній позивач написав заяву на відкликання заяви про звільнення. По його вигляду він був наляканим.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з частиною першою статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника - статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу - статтями 40, 41, 43, 431 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) - статтею 45 цього Кодексу.

Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Якщо роботодавець і працівник домовились про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення.

Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін.

У постанові від 15 липня 2020 року у справі № 733/498/17 (провадження №61-7851св18) Верховний Суд зробив правовий висновок, що пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України і раніше домовлена дата звільнення.

Судом встановлено, що заява ОСОБА_1 за №155 від 16 березня 2022 року, яка покладена в основу наказу про його звільнення, не містить дати, з якої позивач просить його звільнити. Окрім того, того ж дня 16 березня 2022 року позивачем було подано заяву про відкликання заяви про звільнення, яка зареєстрована 16 березня 2022 року за №156. Отже, в даному випадку відсутня домовленість між сторонами про припинення трудового договору за взаємною згодою з 16 березня 2022 року та волевиявлення працівника на його звільнення.

Сам по собі факт написання позивачем заяви, датованої 16 березня 2022 року, і резолюція в.о. директора КП «Вараштепловодоканал» ВМР ОСОБА_5 від 16 березня 2022 року, не свідчить про те, що сторони між собою визначили дату, з якої мали б бути припинені трудові відносини позивача, і відповідно досягли згоди щодо його звільнення.

Таким чином, оскільки КП «Вараштепловодоканал» ВМР допущено порушення вимог трудового законодавства при звільненні з посади позивача, то ОСОБА_1 слід поновити на посаді заступника директора КП «Вараштепловодоканал» ВМР з 17 березня 2022 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348).

Згідно з пунктом 8 цього Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки про середню заробітну плату № 22 від 19 квітня 2022 року заробітна плата ОСОБА_1 за січень та лютий 2020 року становила 42 682 грн. 07 коп. (21097,60+21584,47). Середньоденна заробітна плата становила 1 580 грн. 82 коп.

В періоді, за який позивачу слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, кількість робочих днів становить 64 (період з 17 березня 2022 року по 14 червня 2022 року включно) і включає в себе 11 робочих днів за березень 2022 року, 21 робочий день за квітень 2022 року, 22 робочих днів за травень 2022 року, 10 робочих днів за червень 2022 року.

Оскільки середньоденна заробітна плата позивача становить 1 580 грн. 82 коп., то розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає виплаті позивачу, становить 101 172 грн. 48 коп. (1580,82грн.х64 дні), і саме така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги позивача про поновлення його роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу знайшли своє повне підтвердження, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до пунктів 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 1984 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись статтями 36, 232, 233, 235 Кодексу законів про працю України, статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Вараштепловодоканал» Вараської міської ради про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора Комунального підприємства «Вараштепловодоканал» Вараської міської ради з 17 березня 2022 року.

Стягнути з Комунального підприємства «Вараштепловодоканал» Вараської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 101 172 (сто одна тисяча сто сімдесят дві) гривні 48 копійок, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з Комунального підприємства «Вараштепловодоканал» Вараської міської ради в дохід держави судові витрати у розмірі 1984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач - Комунальне підприємство «Вараштепловодоканал» Вараської міської ради, місцезнаходження: майдан Незалежності, буд. 2, м. Вараш, Рівненська область, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємства і організацій України 30536302.

Повне судове рішення складено 20 червня 2022 року.

Суддя О.О. Першко