Номер провадження: 22-ц/813/7583/22
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів Гірняк Л.А., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Шлапак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 червня 2022року, постановленого під головуванням судді Калініченко Л.В., повний текст рішення складений 04 липня 2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, Одеська міська рада, Третя одеська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права спадкування за законом, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до ОСОБА_4 , третіх осіб: Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, Одеської міської ради, Третьої Одеської державної нотаріальної контори, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права спадкування за законом, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила:

- встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт не прийняття ОСОБА_4 спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати право ОСОБА_1 на спадкування за законом, як спадкоємця першої черги, після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частку житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці, площею 237 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову позивачка посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її матір ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй за час життя нерухоме майно, а саме 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці, площею 237 кв.м., яка після проведеного перерахунку ідеальних часток складала 1/5 частки, та яка в свою чергу за час життя померлої не була зареєстрована у встановленому законом порядку.

ОСОБА_1 , у встановлений законом строк звернулась до Третьої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, з підстав наявності складеного померлою заповіту на ім`я ОСОБА_4 .

Позивачка вважає, що ОСОБА_4 має вважатись особою, що не прийняла спадщину, оскільки останнім було подано нотаріусу з заявою про прийняття спадщини, на підтвердження встановлення особи, недійсний паспорт громадянина України, а саме без вклеювання нової фотокартки особи у встановлений законом строк, за наслідком чого нотаріус не мала право на прийняття відповідної заяви.

На підставі вищевикладених обставин, ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_4 є особою, яка фактично не прийняла спадщину, за наслідком чого вона ОСОБА_1 є належним спадкоємцем першої черги за законом до майна ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , та має право на успадкування спадкового майна. Приймаючи, що померлою належним чином не було зареєстровано за час життя право власності на перераховану частку спадкового майна, яке перебуває у спільній частковій власності, ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом.

ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідач ОСОБА_4 помер.

Судом до участі у справі в якості правонаступників відповідача ОСОБА_4 були залучені спадкоємці ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 червня 2022 року у задоволені позову ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права спадкування за законом, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за закономвідмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, якимпозовні вимоги задовольнитив повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянтзазначає, щосуд першої інстанції не взяв до уваги факт неприйняття спадщини ОСОБА_4 , оскільки державний нотаріуспорушила норми чинного законодавства та права інших спадкоємців, встановивши особу по недійсному паспорту, прийнявши заяву, посвідчивши підпис ОСОБА_4 та відкривши спадкову справу.

Також зазначила, що оскільки ОСОБА_4 фактично не прийняв спадщину за заповітом, ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги за законом має право на спадкування після смерті її матері ОСОБА_5 .

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Учасники справи про призначене судове засідання на 09 листопада 2022 року були сповіщені належним чином.

Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 в частинівстановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції виходив із відсутності факту не прийняття ОСОБА_4 спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши, що позов в цій частині є безпідставним і необґрунтованим.

Також відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 в частині визнання за нею права на спадкування за законом, визнання за нею права власності на спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_5 , в порядку спадкування за законом, суд виходив з того, що вказані вимоги є похідними від вимоги про встановлення юридичного факту, та їх задоволення безпосередньо залежить від наслідків розгляду вказаної первісної вимоги, та з урахуванням відмови у задоволенні позову про встановлення факту, що має юридичне значення, суд дійшов до висновку про відмову в решті позовних вимог також за їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є рідними братом та сестрою, матір`ю яких є ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Внаслідок смерті особи відкривається спадщина (ст.1220 ЦК України).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ч.1 ст.1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст.1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

У відповідності до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу.

Згідно зі ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

На підставі зазначеного вбачається, що після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина до належного їй за час життя майна.

З довідки КП «ОМБТІ та РОН» вбачається, що рішенням виконкому Київської райради народних депутатів від 18.07.1980 року №682 було прийнято в експлуатацію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 72,2 кв.м., житловою площею 72,2 кв.м., із надвірними спорудами на ім`я ОСОБА_6 .

Ухвалою народного суду Київського району Одеси від 09.04.1981 року по справі №2-580/1981 про розподіл домоволодіння затверджено мирову угоду, за умовами якої ОСОБА_6 і ОСОБА_7 було виділено по 1/2 частині домоволодіння із зазначенням фактично занятих приміщень.

Після смерті ОСОБА_6 право власності за свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20.03.1984 року перейшло до його спадкоємців ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в рівних частках, по 1/4 кожному.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 15.05.1985 року по справі №2-1073/1985 право власності ОСОБА_4 на 1/4 частку домоволодіння перейшло до ОСОБА_1 .

Отже, станом на 1985 рік 1/2 частки домоволодіння належала ОСОБА_7 ОСОБА_1 .

Рішенням виконкому ОМР від 20.10.2000 року було прийнято в експлуатацію прибудови, побудовані ОСОБА_1 та зобов`язано УЖКГ виконкому ОМР надати ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на частину домоволодіння.

Після перерахунку часток, частка ОСОБА_1 склала 4/5 частин домоволодіння 07.02.2001 року. ПетушенкоН.Г. отримала свідоцтво на цю частку.

ОСОБА_8 до КП «ОМБТІ та РОН» із заявою про реєстрацію права власності своєї 1/5 частки не зверталась, тому зміни до Реєстру права власності не вносились, оскільки були відсутні підстави.

Також у листі зазначено, що після смерті ОСОБА_8 із запитом до КП «ОМБТІ та РОН» звернувся ОСОБА_4 , але у видачі витягу йому було відмовлено з підстав того, що померла за життя не оформила належним чином право встановлювальний документ на 1/5 частку домоволодіння.

Щодо спадкоємців до майна померлої ОСОБА_5 , судом зазначено наступне.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №1164/09, заведеної 13.07.2009 року державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори, до майна померлої ОСОБА_5 , з заявами про прийняття спадщини звернулись:

- 22.07.2009 року ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги за законом;

- 14.08.2009 року ОСОБА_4 , як спадкоємець за заповітом, підпис на якій заявника було посвідчено державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Різой Н.В.

Померла ОСОБА_9 за життя 04.03.2009 року склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Глуханчук І.В., зареєстрвоаний в реєстрі за №4-429, серія та номер бланку ВМС №137830, за умовами якого, ОСОБА_5 заповіла на випадок своєї смерті усе належне їй майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, взагалі все те на що вона має право, та буде їй належати, своєму синові ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У відповідності до витягу зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за №20783569 від 25.07.2009 року вбачається, що станом на момент смерті ОСОБА_5 складений нею заповіт від 04.03.2009 року, серія та номер бланку ВМС №137830, реєстрований №4-429, номер у спадковому реєстрі №46505034, був чинним, не скасовувався спадкодавцем.

Листом від 14 серпня 2009 року № 4754 у видачі свідоцтва про прийняття спадщини ОСОБА_1 було відмовлено через наявність заповіту спадкодавця не на її корить.

Також з матеріалів спадкової справи №1164/09 вбачається, що ОСОБА_4 не відмовлявся від прийняття спадщини, заява про прийняття спадщини є чинною.

На підставі вищевикладеного, приймаючи наявність заповіту на ім`я ОСОБА_4 , вбачається, що останній є спадкомєцем ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , за заповітом, за наслідком чого у відповідності до положень ст. 1223 ЦК України, спадкування за законом не здійснюється.

Також судом зазначено, що у відповідності до положень статті 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Зазначені положення законодавства були роз`яснені ОСОБА_1 державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори у листі від 14.08.2009 року та роз`яснено необхідність подання відповідних доказів.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що право ОСОБА_1 на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , не встановлювалось.

Ви сновки суду про те, що ОСОБА_4 був належним спадкоємцем за заповітом до майна ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідають обставинам справи.

Судом встановлено, що під час розгляду справи, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , наявним в матеріалах справи. Спадкоємцями якого є: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що не оспорювалось сторонами по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту не прийняття ОСОБА_4 спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав встановлення особи ОСОБА_4 не на підставі належних правовстановлюючих документів, судом вірно зазначено про їх безпідставність та необґрунтованість за відсутністю належних доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово зверталась до суду з приводу оспорювання дії державного нотаріуса зі складення і прийняття заяви ОСОБА_4 від 14.08.2009 року про прийняття спадщини, а також з приводу оспорювання складеного померлою ОСОБА_5 заповіту від 04.03.2009 року на ім`я ОСОБА_4 .

Так, судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала на розгляді цивільна справа №520/12856/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Третя Одеська державна нотаріальна контора, про визнання заяви ОСОБА_4 від 14.08.2009 року про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В зазначеній справі, позивачка посилалась на те, що на момент подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері від 14 серпня 2009 року паспорт відповідача ОСОБА_4 був недійсним, а тому немає підстави вважати, що з такою заявою звернувся саме відповідач, і просила визнати заяву про прийняття спадщини недійсною.

За наслідком розгляду вказаної справи рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 червня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27.06.2017 року встановлено, що 14.08.2009 року ОСОБА_4 звернувся до Третьої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері. Особа ОСОБА_4 була встановлена державним нотаріусом за паспортом громадянина України, який не містив фотокартку при досягненні 45-річного віку. Заяву про відмову від спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, ОСОБА_4 до нотаріальної контори не надав.

Заява про прийняття спадщини ОСОБА_4 подана особисто і ця заява відповідає його волевиявленню, а встановлення особи державним нотаріусом за паспортом громадянина України, який не містив фотокартку при досягненні 45-річного віку, є фактично підставою для застосування дисциплінарного стягнення до нотаріуса, а не підставою для визнання даного правочину недійсним.

Також, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 01.06.2017 року зверталась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Третьої Одеської державної нотарілаьної контори (справа №520/6412/17), в якому просила визнати неправомірними дії державного нотаріуса Третьої одеської державної нотаріальної контори та скасувати посвідчувальний напис про встановлення справжності підпису ОСОБА_4 на заяві про прийняття спадщини, вчинений 14.08.2009 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Різой Н.В., з посиланням на те, що державний нотаріус неправомірно зазначила, що нею встановлено особу ОСОБА_4 при поданні ним заяви про прийняття спадщини, на підставі паспорта серії НОМЕР_3 , оскільки у вказаному паспорті відсутня фотокартка особи, яка підлягає вклеюванню при досягненні особою 45-річного віку.

За наслідком розгляду вказаної справи, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2017 року рішення Київського районного суду м. Одеса від 21 вересня 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими судом в судовому засіданні.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2017 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2017 року по цивільній справі №520/6412/17 залишені без змін постановою Верховного Суду від 13.04.2020 року, якою також було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а касаційну скаргу залишено без задоволення.

У вказаній постанові Верховний Суд дійшов до висновку, що сторони не заперечують того факту, що саме ОСОБА_4 особисто звернувся до державного нотаріуса Третьої одеської державної нотаріальної контори Різой Н.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 . Для посвідчення своєї особи ОСОБА_4 надав паспорт громадянина України НОМЕР_3 , у якому була відсутня фотокартка особи, що підлягає вклеюванню при досягненні особою 45-річного віку. Дана обставина підтверджує факт того, що державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Різой Н.В. перевірена особа, яка звернулась з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, в її присутності заява цією особою підписана, про що нотаріусом зазначено на заяві про прийняття спадщини.

Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що дії нотаріуса по посвідченню особи заявника за паспортом, в якому не була вклеєна фотокартка при досягненні 45-річного віку, може бути підставою для застосування до нотаріуса дисциплінарного стягнення.

Однак, твердження заявника щодо того, що посвідчення особи ОСОБА_10 відбулося за недійсним паспортом, не спростовує факту такого посвідчення і не є підставою для скасування посвідчувального напису про встановлення справжності підпису ОСОБА_4 на заяві про прийняття спадщини, вчиненого 14 серпня 2009 року державним нотаріусом Третьої одеської нотаріальної контори Різой Н.В.

Оцінивши надані сторонами докази, Верховний Суд погодився, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст.82 ЦПК України, суд дійшов вірного висновку про те, що обставини, встановлені судовими рішеннями по цивільним справам №520/12856/15-ц та №520/6412/17 не підлягають доказуванню.

Згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, відповідно до яких дії нотаріуса по посвідченню особи ОСОБА_4 за паспортом, в якому не була вклеєна фотокартка при досягненні 45-річного віку, під час посвідчення підпису на його заяві від 14.08.2009 року про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , може бути підставою для застосування до нотаріуса дисциплінарного стягнення, однак, не спростовує факту такого посвідчення і не є підставою для скасування посвідчувального напису про встановлення справжності підпису ОСОБА_4 на заяві про прийняття спадщини, вчиненого 14 серпня 2009 року державним нотаріусом Третьої одеської нотаріальної контори Різой Н. В.

При цьому, судом враховано, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №520/717/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Одеської міської ради, третьої Одеської державної нотаріальної контори, третя особа КП «БТІ» Одеської міської ради, про визнання заповіту, складеного 07.03.2009 року ОСОБА_5 недійсним та визнання додаткового строку для прийняття спадщини.

За наслідком розгляду вказаної справи, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.03.2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зазначене рішення суду було скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області від 15.09.2015 року, яким ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15.09.2015 року по справі №520/717/14-ц, залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2016 року.

За наслідком дослідження вищевказаних доказів по справі, судом зазначено, що вже є неодноразово встановленим різними інстанціями судової гілки влади факт волевиявлення померлої ОСОБА_5 на спадкування її майна, після смерті, саме її сином ОСОБА_4 , а також наявності волевиявлення останнього на прийняття і вчинення дій з прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи вищевикладені встановлені обставини, суд на законних підставах визнав безпідставними та необґрунтованими доводи позивача про фактичне не подання ОСОБА_4 при житті заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки, як вже неодноразово було встановлено судами дії нотаріуса по посвідченню особи заявника за паспортом, в якому не була вклеєна фотокартка при досягненні 45-річного віку, приймаючи усі вище встановлені судами факти, не є підставою для позбавлення ОСОБА_4 спадщини після смерті матері, яким в свою чергу були вчинені усі належні і допустимі дії для її прийняття.

З урахуванням викладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права,оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги факт неприйняття спадщини ОСОБА_4 , оскільки державний нотаріус порушила норми чинного законодавства та права інших спадкоємців, встановивши особу по недійсному паспорту, прийнявши заяву, посвідчивши підпис ОСОБА_4 та відкривши спадкову справу, з урахуванням чого ОСОБА_4 фактично не прийняв спадщину за заповітом, спростовуються матеріалами справи та встановленими обставинами, а саме заявою ОСОБА_4 про прийняття спадщини, яка була подана 14 серпня 2009 року до державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори для прийняття спадщини, підпис якого на заяві було посвідчено державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Різой Н.В.

Колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційної скарги є безпідставними необґрунтованими та такими, щозводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 11 листопада 2022 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ Т.В. Цюра