ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 619/5631/21 Номер провадження 22-ц/814/3171/22Головуючий у 1-й інстанції Нечипоренко І.М. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 січня 2022 року, постановлену суддею Нечипоренко І.М., повний текст рішення складено - дата не вказана

у цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія» Українська страхова група», про стягнення шкоди в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В:

24 листопада 2021 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія» Українська страхова група», про стягнення шкоди в порядку регресу, в якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь завдану шкоду в порядку регресу у розмірі 180 218,87 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 26 грудня 2017 року на території Росії сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Тоуоtа» з реєстраційним номером « НОМЕР_1 » та транспортного засобу марки «Renault» з реєстраційним номером « НОМЕР_2 », яким керував ОСОБА_1 . Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Винним у ДТП було визнано ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «Renault» з реєстраційним номером « НОМЕР_2 ». Згідно довідки компетентних органів, відповідач пред`явив на місці ДТП страховий сертифікат «Зелена картка» UА 045/ НОМЕР_3 , оформлений на бланку СТДВ «Глобус». Згідно відповіді СТДВ «Глобус» від 29.01.2018 року бланк страхового сертифікату «Зелена картка» UА 045/11819109 оформлений на транспортний засіб «Nissan», державний номер знак « НОМЕР_4 », терміном дії з 25.03.2017 року по 08.04.2017 року. На адресу МТСБУ 23.01.2018 року надійшла гарантійна вимога від СТДВ «Глобус» про відшкодування витрат на підставі Процедурних правил про сплату відшкодування за пошкодження транспортного засобу марки «Тоуоtа» з реєстраційним номером « НОМЕР_1 » та МТСБУ 08.08.2018 року здійснило виплату СТДВ «Глобус» у розмірі 5 748,64 євро за пошкодження даного транспортного засобу. Розмір витрат МТСБУ станом на 08.08.2018 року у національній валюті складає 180 218,87 грн. Правомірність здійснення виплати була перевірена АТ «Приват Банк» як агентом валютного контролю. Оскільки на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, відповідач пред`явив страховий сертифікат «Зелена картка» НОМЕР_5 , який значиться в Українській транспортній страховій компанії як не використаний, то позивач отримав право вимоги на відшкодування шкоди з відповідача у повному обсязі відповідно до п. 40.2 ст. 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Отже, спосіб захисту інтересів позивача згідно Закону є відшкодування шкоди (регресу) винною особою.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у позовній заяві допущена описка у прізвищі відповідача « ОСОБА_2 », правильним прізвищем відповідача є « ОСОБА_2 ». У позові міститься виправлення у прізвищі відповідача на " ОСОБА_2 ", також у відповіді Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області від 30.11.2021 року №02-22/4997 від 30.11.2021 року про реєстрацію відповідача вказано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 38), ця адреса збігається з адресою, вказаною у позові. У клопотанні представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ліпчанського В.В. вказане прізвище відповідача « ОСОБА_1 » (а.с. 42)., в ордері на надання правничої допомоги адвокатом Ліпчанським В.В. вказано П.І.П. особи, якій надається правова допомога, ОСОБА_1 (а.с. 44). По справі вбачається, що ОСОБА_1 визнаються фактичні обставини справи, тобто саме за його участю 26.12.2017 року сталася ДТП.

Таким чином, колегія суддів встановила, що правильним є прізвище відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Описка, допущена у рішенні суду від 12.01.2021 року підлягає виправленню у порядку ст. 269 ЦПК України.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12 січня 2022 року у позові Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що МТСБУ здійснена виплата страхового випадку 08 серпня 2018 року у розмірі 5 748,64 євро, а до суду Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося у листопаді 2021 року, що підтверджено штампом. Отже, на час звернення до суду з позовом сплинув строк позовної давності, оскільки з моменту виплати пройшло понад 3 роки, тому суд відмовив у позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі Моторне (транспортне) страхове бюро України, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що оскільки страхове відшкодування сплачено МТСБУ 08.08.2018 року, то перебіг строку позовної давності необхідно обчислювати саме з цієї дати, враховуючи що трирічний строк звернення до суду позивачем пропущено, у даному випадку сплинув строк позовної давності, тому у позові слід відмовити. Вказує, що дійсно страхове відшкодування здійснено потерпілій особі 28.01.2018 року, перебіг строку позовної давності починається обчислюватися саме з 28.01.2018 року, однак, відповідно до Постанови КМ України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», встановлено карантин з 12.03.2020 року на усій території України, який продовжено до 22.06.2020 року постановою КМ України від 20.05.2020 року №4392, до 31.07.2020 року постановою КМ України від 17.06.2020 року №500, до 31.08.2020 року постановою КМ України від 22.07.2020 року №647, до 19.12.2020 року постановою КМ України від 31.10.2020 року №956, до 31.12.2021 року постановою КМ України від 09.12.2020 року №1236. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого КМ України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії цього карантину. Вказує, що в силу ст. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позивач звернувся до суду з позовом у межах строків позовної давності, що продовжують свій перебіг на час дії такого карантину, а тому висновки сулу про пропуск строку позовної давності є необгрунтованим.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16.02.2022 року у даній справі відкрито апеляційне провадження (а.с. 83).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 02.08.2022 року дана справа перебуває у провадженні Полтавського апеляційного суду (а.с. 85).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08.08.2022 року дана справа призначена до апеляційного розгляду на 12.12.2022 року, без повідомлення учасників справи (а.с. 86).

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що з постанови у справі про адміністративне правопорушення від 28.12.2017 року та протоколу про адміністративне правопорушення від 28.12.2017 року вбачається, що на території РФ мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Тоуоtа» з реєстраційним номером « НОМЕР_1 » та транспортного засобу марки «Renault» з реєстраційним номером « НОМЕР_6 », яким керував ОСОБА_1 . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Винним у ДТП визнано ОСОБА_1 (а.с. 7-8).

Відповідач на місці дорожньо-транспортної пригоди пред`явив Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка» UА 045/ НОМЕР_3 .

Відповідно до пункту 40.1 статті 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди на території країн-членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», заподіяної власниками та/або користувачами транспортних засобів, якщо такі власники та/або користувачі надали іноземним компетентним органам страховий сертифікат «Зелена картка», виданий від імені страховиків - членів МТСБУ.

Позивачем надано додаток ІІІ Процедурних правил до Договору між членами Бюро ради від 31.07.2008 року, згідно якого між Російським союзом автостраховиків та Моторним (транспортним) страховим бюро України було укладено договір між Членами Ради Бюро, яким надали відповідні повноваження щодо дій за будь-якого судового або позасудового процесу, який може призвести до виплати збитків або добровільного врегулювання будь-яку вимогу, що виникає через нещасні випадки в контексті Процедурах Правил (а.с. 5-6).

З листа ТДВ «СТДВ «Глобус», вбачається, що страховий сертифікат «Зелена картка» UА 045/ НОМЕР_3 оформлений на транспортний засіб «Nissan», державний номер знак « НОМЕР_4 », власником якого є ОСОБА_3 , терміном дії з 25.03.2017 року по 08.04.2017 року (а.с. 9-10).

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі виїзду транспортного засобу, зареєстрованого в Україні, до країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка» власник такого транспортного засобу зобов`язаний мати чинний договір міжнародного страхування, посвідчений відповідним уніфікованим страховим сертифікатом «Зелена картка».

Згідно зі ст. 9 Процедурних правил Ради Бюро міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка» МТСБУ гарантує відшкодування за будь-яким страховим сертифікатом «Зелена картка», навіть якщо такий сертифікат є фальшивим, не правочинним або зміненим у незаконний спосіб.

СТДВ «Глобус» 23.01.2018 року звернулося до МТСБУ з гарантійною вимогою про відшкодування витрат на підставі Процедурних правил про сплату відшкодування за пошкодженого транспортного засобу марки «Тоуоtа» з реєстраційним номером « НОМЕР_1 », на підтвердження якої надали: експертний висновок № 685280 від 26.01.2018 року та платіжне доручення №0401060 від 16.04.2018 року, яке свідчить про виплату потерпілій за ремонт вказаного транспортного засобу 362 222,17 рублів (а.с. 12-21).

У відповідності до ст. 5 Процедурних правил до вимоги на відшкодування включаються: 1.1 суми, сплачені як відшкодування потерпілим особам, відповідно до взаємної домовленості або судового наказу; 1.2 суми, сплачені за зовнішні послуги при розгляді та врегулюванні кожної претензії, та всі витрати, які були понесені з метою вчинення необхідних юридичних дій, і які були б сплачені, при таких же обставинах, страховиком, заснованим у країні дорожньо-транспортної пригоди; 1.3 гонорар за врегулювання для покриття всіх інших видатків відповідно до правил, затверджених Радою Бюро.

02.07.2018 року ТОВ «Страхова компанія «Згода» звернулося до позивача з вимогою про відшкодування шкоди, завданої вищевказаною ДТП у розмірі 5 748,64 євро (а.с. 23).

На підставі наказу позивач перерахував на рахунок централізованого страхового резервного фонду страхових гарантій МТСБУ на рахунок ТОВ «Страхова компанія «Згода» 5 748,64 євро як компенсацію понесених ним витрат та виплату гонорару за врегулювання претензії, що виникла внаслідок ДТП на території РФ за фальшивою «Зеленою карткою» (справа RU-196419), що підтверджується платіжним дорученням № 137JBKLI0 на суму 5 748,64 євро від 08.08.2018 року (а.с. 26-27).

Згідно наданої довідки про розмір страхового відшкодування за фальшивою «Зеленою карткою» у справі № 19200/17/013/ RU здійснена виплата страхового випадку станом на 08 серпня 2018 року у розмірі 5 748,64 євро, в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день сплати становить суму 180 217,87 гривень (а.с. 28).

Правомірність здійснення виплати була перевірена АТ «Приват Банк» як агентом валютного контролю. Така перевірка була здійснена на підставі частини 2 статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до вимог статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як передбачено п. 39.1 ст. 39 Закону Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом (п.п. 39.2.1 п. 39.2. ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Як передбачено п. 40.2. ст. 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо МТСБУ відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка» було здійснене відшкодування шкоди за страховика - члена об`єднання або за власника та/або користувача зареєстрованого в Україні транспортного засобу, який використовував за кордоном підроблений або змінений у незаконний спосіб страховий сертифікат «Зелена картка» та спричинив дорожньо-транспортну пригоду, відповідні витрати МТСБУ та регламентні виплати з фонду страхових гарантій мають бути компенсовані такими особами МТСБУ в повному обсязі.

З аналізу вказаної статі вбачається, що закон не визначає обов`язку МТСБУ доводити ту обставину, що страховий сертифікат «Зелена карта» було підроблено або змінено саме відповідачем, а визначає підставою відповідальності лише факт використання такого сертифікату. Відповідач не позбавлений можливості звернутися до продавця вказаного полісу страхування за відшкодуванням збитків, завданих продажем спірного полісу страхування.

Оскільки на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, відповідач пред`явив страховий сертифікат «Зелена картка» UА 045/11819109, який значиться в Українській транспортній страховій компанії як не використаний, то позивач отримав право вимоги на відшкодування шкоди з відповідача у повному обсязі.

12.01.2022 року представником відповідача адвокатом Ліпчанським В.В. подано суду першої інстанції заяву про застосування строку загальної позовної давності - три роки, оскільки вважає, що строк позовної давності сплив (а.с. 60).

Оцінюючи можливість застосування наслідків спливу позовної давності, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У розумінні ст. 256 ЦК України позовна давність є часовою межею подання особою позову, тобто звернення з вимогою про прийняття рішення про захист конкретного порушено права, а ч. 1 ст. 261 ЦК пов`язує обізнаність особи не просто з будь-яким моментом, а з моментом порушення права.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебігу позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. ЦК встановлено винятки з цього правила щодо окремих вимог, пов`язаних з визнанням правочинів недійсними (частини 2, 3 ст. 261 ЦК) (п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України по справі 6-75цс15 від 03.02.2016.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 р. у справі 6-2469цс16 зазначено, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави дійти висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо». Обізнаність особи про стан своїх суб`єктивних прав та обов`язків презюмується.

Відтак, позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, повинен довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача завданої шкоди в порядку регресу у розмірі 180 218,87 грн.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, 08.08.2018 року була здійснена виплата страхового випадку у розмірі 5 748,64 євро, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день сплати становить суму 180 217,87 гривень (а.с. 28).

До суду з даним позовом позивач звернувся 24.11.2021 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивач пропустив строк позовної давності 3 роки для звернення до суду з даним позовом, проте, такий висновок суду першої інстанції є помилковим, прийнятим з порушенням вимог матеріального права, виходячи з наступного.

Згідно п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою КМ України від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», встановлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 31 грудня 2022 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., N 23, ст. 896, N 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. N 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., N 43, ст. 1394, N 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. N 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Таким чином, у відповідності до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України строк, визначений статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину, тобто згідно Постанови КМ України від 09.12.2020 року №1236 з 19 грудня 2020 р. до 31 грудня 2022 р.

Виходячи з того, що трирічний строк позовної давності закінчився 09.08.2021 року, але зі встановленням карантину та запровадженням обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», карантин продовжений з 19 грудня 2020 р. до 31 грудня 2022 р., тому загальний строк позовної давності 3 роки, передбачений ст. 257 ЦК України, також продовжується на строк дії такого карантину, тобто до 31 грудня 2022 р.

Ухвалюючи рішення у справі про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції залишив вище вказане поза увагою та прийшов до неправильного висновку, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ст. 382 ч.1 п. 4 п.п. «в» ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

По справі вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. при подачі апеляційної скарги (а.с. 1) та судовий збір у розмірі 3 405,00 грн. при подачі апеляційної скарги (а.с. 79), а всього у розмірі 5 675,00 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у разі задоволення позову у повному обсязі.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.2, 376, ч.1 п. 4, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України - задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 січня 2022 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія» Українська страхова група», про стягнення шкоди в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України завдану шкоду в порядку регресу у розмірі 180 218,87 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 675,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2022 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов