КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/9029/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 752/23493/17

17 листопада 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Шпильовій Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Колдіної О.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування,-

в с т а н о в и в:

13 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що її мати ОСОБА_4 з 12.08.1934 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_5 , у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_5 ». В період перебування у шлюбі з ОСОБА_5 у її матері народився син - ОСОБА_7 .

В 1937 року ОСОБА_5 та ОСОБА_8 було отримано право забудови та дозвіл на забудову комунальної землі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Чоловік матері ОСОБА_5 загинув на фронті під час Великої Вітчизняної війни і після його смерті мати та її син вступили в управління спадковим майном.

В подальшому її мати одружилась з ОСОБА_9 та змінила прізвище на « ОСОБА_9 ». ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилась донька- ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 її мати ОСОБА_11 померла. Після смерті матері вона, як спадкоємиця першої черги, подала заяву про вступ у спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її брат ОСОБА_7 . Після його смерті його донька ОСОБА_2 прийняла спадщину.

Вказує на те, що нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/4 будинку АДРЕСА_2 після смерті матері, оскільки право власності спадкодавця на зазначене майно не було зареєстровано у встановленому законом порядку.

З урахуванням вище викладеного, просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_11 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ј частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та складається з будинку А-1 з прибудовою а-1, сараю Б, погрібу під Б, сараю - Г, погрібу під Г, гаражу Д, убиральні Е, убиральні Ж, споруди № 1-3.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 14 липня 2022 року позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції застосував норми Цивільного кодексу УРСР, прийнятого 1922 року, які стосуються виділення земельної ділянки під забудову, укладення договору на користування земельною ділянкою та здійснення забудови, проте, суд першої інстанції не застосував норми права, які регулюють правовідносини чоловіка і дружини під час шлюбу, набуття права спільної сумісної власності на майно, створене подружжям.

Звертає увагу суду, що будівництво житлового будинку по АДРЕСА_3 ( АДРЕСА_1 , який є об`єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку ОСОБА_5 та ОСОБА_8 земельній ділянці на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво. На момент зникнення без вісті ОСОБА_5 у 1944 році цей будинок (1/2 його частина) був повністю у власності її матері ОСОБА_12 . Окрім цього, станом на 60-ті роки 20 століття право власності не підлягало реєстрації, а виникало по факту завершення будівництва.

Зазначає, що спірний будинок був повністю добудований та придатний для проживання, так як Київське міське бюро технічної інвентаризації у 1947 році провело інвентаризацію вказаного будинку і видало технічний паспорт на цей будинок її матері. Пізніше - у 1978 році, у 2004 році також видавались технічні паспорти на спірний будинок.

У технічному паспорті власником будинку був записаний перший чоловік її матері- ОСОБА_5 , а її мати була записана власницею будинку у будинковій книзі з 1937 року.

Зазначає, що її брат користувався спірним будинком, прожив все життя в ньому та вони всі разом доглядали та підтримували будинок у належному стані.

З урахуванням вище викладеного вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що будинок по АДРЕСА_1 не було введено в експлуатацію є помилковим.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник адвокат Дрозд Ірина Владиславівна повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник відповідача Київської міської ради, відповідач ОСОБА_2 та третя особа: ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явились, про день та час слухання справи судом повідомлялись в установленому законом порядку, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення позивачки та її представника, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 серпня 1934 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя. (т. 1 а.с. 12)

20 січня 1937 року між Житловим управлінням Київської міської ради та ОСОБА_5 , ОСОБА_8 був укладений договір на право забудови.

Відповідно до зазначеного договору Житлове управління здало забудовачеві дільницю комунальної землі в м. Києві яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Забудовники повинні були закінчити будівництво не пізніше 01 серпня 1938 року з додержанням всіх встановлених норм та подати на затвердження відповідний технічний паспорт.

Також сторони погодили, що забудовники мають право користуватись даною будівлею протягом дії договору, а після його закінчення вони повинні були передати будівлю до Житлового управління. У разі відмови Житлового управління прийняти від забудовника будівлю та сплатити її вартість, термін договору продовжується. (т. 1 а.с. 15-18)

Відповідно довідки Головного управління з питань внутрішньої політики Виконавчого органу Київської міської ради ( Київська міська державна адміністрація) від 14.07.2010 року, згідно рішення виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 06.12.1944 року № 286/2 АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_1.

27 травня 2010 року Меморіальний комплекс «Національний музей історії Великої Вітчизняної війни 1941-1945 років» на запит ОСОБА_1 надав відповідь в якій зазначив, що червоноармієць ОСОБА_5 був признаний на фронт 22 червня 1941 року Кагановицьким РВК м. Києва. З вересня 1941 року зв`язок з ним було втрачено. Зарахований зниклим безвісті у січні 1944 року. (т. 1 а.с. 20)

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_1 , батьками якої є ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , що підтверджується копією свідоцтва про народження. (т. 1 а.с. 24)

14 листопада 1964 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_12 було зареєстровано шлюб. « ОСОБА_9 » змінила прізвище на « ОСОБА_9 » що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. (т. 1 а.с. 23)

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 209)

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_13 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть № НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві. (т. 1 а.с. 25)

06 лютого 2001 року ОСОБА_1 звернулась до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_13 . (т. 1 а.с. 206 зворотня сторона)

06 лютого 2001 року ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Русіною Н.О. відповідно до якого ОСОБА_1 , яка є дочкою померлої ОСОБА_13 прийняла в спадок житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_4 , який померла фактично прийняла після смерті свого чоловіка ОСОБА_9 . (т. 1 а.с. 214 зворотня сторона)

31 березня 2008 року ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчен державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Бодак О.М. відповідно до якого ОСОБА_1 , яка є донькою померлої ОСОБА_13 , прийняла в спадок грошові вклади з відповідними відсотками та грошовими компенсаціями, що знаходяться у відділенні Ощадного банку № 5445 в м. Києві на рахунках № НОМЕР_3 - залишок 0,22 грн., № НОМЕР_4 - залишок 0,18 грн., № НОМЕР_5 - залишок 3 050,55 грн., № НОМЕР_6 - залишок 51,83 грн., що належали ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкоємицею якого була його дружина ОСОБА_13 , яка фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка та юридично не оформила своїх спадкових прав. (т. 1 а.с. 116 зворотня сторона)

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві. (т. 1 а.с. 27)

ОСОБА_1 зверталась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: Головне управління юстиції у місті Києві, Київське міське БТІ про визнання права власності на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_3 в порядку спадкування після смерті брата ОСОБА_7 .

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 квітня 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Голосіївського районної в м. Києві державної адміністрації , треті особи: Головне управління юстиції у місті Києві, Київське міське БТІ про визнання права власності в порядку спадкування, відмовлено. (т. 1 а.с. 162-163)

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 серпня 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 квітня 2012 року відхилено.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 квітня 2012 року залишено без змін.

09 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою, в якій просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , що належить померлій ОСОБА_13 , яка фактично прийняла спадщину після свого чоловіка ОСОБА_5 , що безвісті зник у вересні 1941 року та юридично не оформила своїх спадкових прав. (т. 1 а.с. 220 зворотня сторона)

09 жовтня 2015 року державний нотаріус Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Русіна Наталія Олексіївна винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Підставою для відмови ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії стала відсутність правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно. (т. 1 а.с. 223)

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_5 , що підтверджується копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 , виданого Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. ( т. 1 а.с. 201а)

04 грудня 2015 року на запит Дев`ятої Київської нотаріальної контори від 06 листопада 2015 року № 2664/02-14 Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна надало відповідь в якій зазначило, що згідно з даними Бюро, житловий будинок АДРЕСА_3 на праві власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_11 не реєструвався. ( т. 1 а.с. 28)

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування, суд першої інстанції посилався на те, що відсутні підстави для визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_13 на ј частину будинку АДРЕСА_3 , оскільки таке право не належало спадкодавцеві на час її смерті.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно вимог ст.71 ЦК УРСР (в редакції чинній на 1922 рік) договори про надання міських ділянок під забудову укладались комунальними відділами з кооперативними об`єднаннями або іншими юридичними особами, а також з окремими громадянами на строк до 49 років.

Тобто, договір посвідчував лише право користування земельною ділянкою, виданою під забудову, та відповідною будівлею, зведеною на ній.

Відповідно до вимог ст.416 ЦК УРСР в редакції 1922 року права, які витікають з укладених органами держави з приватними особами договорів (орендних, концесійних, забудовних та ін.), переходять в порядку спадкування за законом та за заповітом в межах строків, вказаних в цих договорах, без обмеження граничною вартістю, встановленою цією статтею.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб.

Відповідно до ст. 418 ЦУ УРСР 1922 року спадкодавцями за законом є діти (в тому числі усиновлені), дружина та непрацездатні батьки померлого, а також інші непрацездатні, які перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті.

З урахуванням вище викладеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що після смерті ОСОБА_5 його дружина та син могли успадкувати лише право забудови за договором забудови від 20 січня 1937 року на будівництво Ѕ частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 на час дії договору, а не право власності на зазначену будівлю.

Згідно зі ст. 12 ЦК УРСР особу, безвісно відсутню, можна оголосити померлою, коли з дня оголошення про визнання її відсутнього пройшло повних п`ять років. Внесення такої особи в акти громадянського стану, як померлої, провадиться на підставі судового рішення з тим, що моментом смерті вважається час, коли судове рішення набуде сили.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначала, що ОСОБА_5 загинув на фронті, що підтверджується довідкою Меморіального комплексу «Національного музею історії ВВВ», відповідно до якої ОСОБА_5 вважається зниклим безвісті з вересня 1944 року.

Разом з тим в матеріалах справи відсутні докази того, що мати позивачки ОСОБА_14 зверталась до суду, відповідно до вимог ст. 12 ЦК УРСР, із заявою про визнання ОСОБА_5 померлим, а надана позивачкою довідка Меморіального комплексу «Національного музею історії ВВВ» лише підтверджує той факт, що ОСОБА_5 вважається зниклим безвісті з вересня 1944 року.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_9 , виданого Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . ( т. 1 а.с. 201а)

Тобто, як правильно зазначив суд першої інстанції, смерть ОСОБА_5 була зареєстрована вже після смерті матері позивачки ОСОБА_14 на підставі рішення суду. Окрім того, мати позивачки ОСОБА_13 не могла набути права власності на частину будинку АДРЕСА_3 , оскільки таке право не належало ОСОБА_5 .

З наданих суду та досліджених судом доказів встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_13 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть № НОМЕР_2 виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві. (т. 1 а.с. 25)

При житті ОСОБА_13 , яка є матір`ю позивачки ОСОБА_1 , не залишила заповіту щодо розпорядження своїм майном на випадок смерті, а тому спадкування належного їй майна відбулось відповідно до вимог закону чинних на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року чинної на час смерті ОСОБА_14 ) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_1 , як спадкоємиця першої черги, звернулась до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_13 . (т. 1 а.с. 206 зворотня сторона)

06 лютого 2001 року ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Русіною Н.О. відповідно до якого ОСОБА_1 , яка є дочкою померлої ОСОБА_13 , прийняла в спадок житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_4 , який померла фактично прийняла у спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_9 . (т. 1 а.с. 214 зворотня сторона)

31 березня 2008 року ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Бодак О.М., відповідно до якого ОСОБА_1 , яка є донькою померлої ОСОБА_15 , прийняла в спадок грошові вклади з відповідними відсотками та грошовими компенсаціями, що знаходяться у відділенні Ощадного банку № 5445 в м. Києві на рахунках № НОМЕР_3 - залишок 0,22 грн., № НОМЕР_4 - залишок 0,18 грн., № НОМЕР_5 - залишок 3 050,55 грн., № НОМЕР_6 - залишок 51,83 грн.,що належали ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкоємицею якого була його дружина ОСОБА_13 , яка фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка та юридично не оформила своїх спадкових прав. (т. 1 а.с. 116 зворотня сторона)

09 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , що належить померлій ОСОБА_13 , яка фактично прийняла після свого чоловіка ОСОБА_5 , що безвісті зник у вересні 1941 року та юридично не оформила своїх спадкових прав. (т. 1 а.с. 220 зворотня сторона)

09 жовтня 2015 року державний нотаріус Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Русіна Наталія Олексіївна винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для відмови ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії стала відсутність правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно. (т. 1 а.с. 223)

З урахуванням того, що з досліджених в судовому засіданні доказів судом першої інстанції достовірно встановлено, що спадкодавець ОСОБА_14 за життя не набула у визначений законом спосіб права власності на 1/4 частину будинку АДРЕСА_2 , то суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що вказане нерухоме майно не входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_14 , а тому відсутні підстави для визнання за позивачкою ОСОБА_1 права власності на 1/4 частину будинку АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті її матері ОСОБА_14 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_16 про те, що суд першої інстанції при вирішенні вказаної справи по суті не застосував норми права, які регулюють правовідносини чоловіка і дружини під час шлюбу, набуття права спільної сумісної власності на майно, створене подружжям, колегія суддів відхиляє, оскільки предметом спору у даній справі є визнання за позивачкою права власності на нерухоме майно - на 1/4 частину будинку АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_14 .

Доводи апеляційної скарги про те, що будівництво житлового будинку, який є об`єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку ОСОБА_5 та ОСОБА_8 земельній ділянці, на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво і на момент зникнення безвісти ОСОБА_5 у 1944 році 1/2 частина будинку була повністю у власності матері позивачки ОСОБА_14 , колегія суддів також відхиляє, так як вони не грунтуються на встановлених дійсних обставинах справи та вимогах закону. Суд першої інстанції, дослідивши, надані сторонами докази у їх сукупності, вірно застосувавши норми матеріального права, прийшов до обгрунтованого висновку про те, що після смерті ОСОБА_5 його дружина та син могли успадкувати лише право забудови за договором забудови від 20 січня 1937 року на будівництво Ѕ частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 на час дії договору, а не право власності на зазначену будівлю. Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вказаний будинок був введений в експлуатацію та зареєстрований на праві власності за спадкодавцем ОСОБА_13 суду не надано.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 рокупостановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2022 року.

Головуючий: Судді: