Справа № 127/6410/22
Провадження № 22-ц/801/1374/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 рокуСправа № 127/6410/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя доповідач),

суддів Рибчинського В. П., Оніщука В. В.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Істок» про стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2022 року, ухвалене у складі судді Бессараб Н. М. в приміщенні суду в м. Вінниці, повний текст рішення складено 30 травня 2022 року,-

в с т а н о в и в :

22 березня 2022 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до Кредитної спілки «Істок» (далі КС «Істок») про стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.07.2007 між ОСОБА_1 та КС «Істок» було укладено договір про споживчий кредит на суму 20 000 грн. строком дії до 26.01.2009. КС «Істок» безпідставно нараховувало позивачу борги за кредитним договором, своїми несправедливими, недобросовісними та двозначними умовами договору обрахувала і обшукала позивача, а пізніше звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яку стягували через органи державної виконавчої служби. У зв`язку з неодноразовим зверненням КС «Істок» до суду з позовами протягом 11 років (справа № 127/2-1881/09, № 127/3579/15-ц, № 127/20365/15-ц, №127/1064/20) позивач був змушений захищатись від безпідставних і необґрунтованих вимагань відповідача у вигляді безпідставного і необґрунтованого нарахування не існуючих боргів, які не були підтвердженні первинними бухгалтерськими розрахунками, змушений був звертатись до органів правосуддя за захистом, при цьому позивач сплачував судовий збір та ніс інші судові витрати.

Такі незаконні дії відповідача завдали йому моральної шкоди, оскільки маючи гіпертонічну хворобу та інші захворювання позивач змушений був протягом 11 років захищати свої права щодо незаконного стягнення з нього грошових коштів відповідачем. Відповідач повинен компенсувати моральну шкоду за ті емоційні страждання, які довелося перенести позивачу та витрати, пов`язані з відновленням його психічного стану, а також інші витрати понесені у зв`язку із судовою тяганиною.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2022 року відмовлено в задоволенні позову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 992,40 грн. судового збору.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що у зв`язку з неодноразовим зверненням КС «Істок» до суду з позовами до ОСОБА_1 протягом 11 років позивач був змушений захищатись від безпідставним та необґрунтованих вимог відповідача у вигляді необґрунтованого нарахування неіснуючих боргів, при цьому позивач ніс судові витрати. Внаслідок незаконних дій КС «Істок» у позивача змінився нормальний образ життя, втратились нормальні життєві зв`язки, порушився нормальний режим сну, підвищився артеріальний тиск, позивач зазнав значних життєвих страждань. Такі страждання є триваючими.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

27.07.2007 між КС «Істок» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ДКВ-1114 на суму 20 000 грн. на строк до 26.01.2009 зі сплатою відсотків в розмірі 24,5% річних.

Установлено та не заперечується сторонами, що між ними існують судові процеси щодо виконання умов кредитного договору від 27.07.2007 року № ДКВ-1114 у справах № 127/2-1881/09, № 127/3579/15-ц, № 127/20365/15-ц, № 127/1064/20.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.07.2017 (справа №127/3579/15-ц) позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Істок» заборгованість за кредитним договором №ДКВ -1114 від 27.07.2007 року в розмірі 14 237,73 грн., а також судовий збір в сумі 291,58 грн. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 29.08.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника задоволено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.07.2017 скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову КС «Істок» до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовлено.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.04.2017 (справа 127/2-1881/09) заяву задоволено частково. Визнано таким, що не підлягає виконанню повністю виконавчий лист №2-1881-2009р., виданий 23.06.2009 року Замостянським районним судом м. Вінниці про стягнення з ОСОБА_1 та Закритого акціонерного товариства науково-виробнича фірма «Елекомс» на користь КС «Істок» суму боргу в розмірі 17957 грн. 51 коп., починаючи з квітня 2009 року до повного погашення боргу згідно умов кредитного договору №ДКВ-1114 від 27.07.2007. Стягнуто з КС «Істок» на користь ОСОБА_1 1702,52 грн., що становить суму коштів, безпідставно одержаних стягувачем. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 29.06.2017 апеляційну скаргу КС «Істок» задоволено. Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28.04.2017 скасовано і постановлено нову ухвалу. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовлено. Постановою Верховного Суду від 19.06.2019 касаційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задоволено. Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 29.06.2017 року скасовано, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28.04.2017 залишено в силі.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.04.2020, яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 08.09.2020 (справа №127/1064/20) в задоволенні позову КС «Істок» до ОСОБА_1 про спонукання до виконання мирової угоди від 20.03.2009 відмовлено.

Оцінивши наявні в справі докази та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 до КС « Істок» про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що для його задоволення відсутні правові підстави, передбачені як нормами ЦК України так і Закону України « Про захист прав споживачів».

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на наступному.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що на думку позивача йому заподіяно моральну шкоду, як тривалими судовими розглядами так і відповідно до вимог Закону України « Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону про захист прав споживачів).

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Звертаючись у суд з позовом ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача моральну шкоду внаслідок безпідставного нараховування КС «Істок» позивачу боргів за кредитним договором, внаслідок несправедливих, недобросовісних та двозначних умов кредитного договору кредитна спілка обрахувала і обшукала позивача, а пізніше звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яку стягували через органи державної виконавчої служби. У зв`язку з неодноразовим зверненням КС «Істок» до суду з позовами протягом 11 років (справа № 127/2-1881/09, № 127/3579/15-ц, № 127/20365/15-ц, №127/1064/20) позивач був змушений захищатись від безпідставних і необґрунтованих вимагань відповідача у вигляді безпідставного і необґрунтованого нарахування не існуючих боргів, які не були підтвердженні первинними бухгалтерськими розрахунками, змушений був звертатись до органів правосуддя за захистом, при цьому позивач сплачував судовий збір та ніс інші судові витрати. Такі незаконні дії відповідача завдали позивачу моральної шкоди, оскільки маючи гіпертонічну хворобу та інші захворювання позивач змушений був протягом 11 років захищати свої права щодо незаконного стягнення з нього грошових коштів відповідачем. Позивач зазнав емоційні страждання та витрати, пов`язані з відновленням його психічного стану, а також інші витрати понесені у зв`язку із судовою тяганиною.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки звернення КС «Істок» до суду з позовами до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором і ухвалення судами судових рішень у справах не є підставою для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки відповідно до вимог ЦПК України сторони мають однаковий доступ до правосуддя й під час розгляду справи мають рівні процесуальні права, зокрема, у поданні доказів або їх спростуванні. Якщо учасник процесу не згоден із результатом вирішення справи, законодавцем визначено певний термін для подання апеляційної або касаційної скарги. З огляду на викладене, право сторони звернутися до суду за захистом своїх порушених прав не може вважатися протиправним посяганням або протиправним вимаганням грошових коштів по неіснуючих боргах або незаконними діями, як це зазначено у позові ОСОБА_1 . Окрім цього, судові витрати понесені у справі розприділяються судом у встановленому процесуальним законом порядку.

Місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо наявності вини КС «Істок» та протиправності дій відповідача.

При цьому, відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом. З наявного в матеріалах справи кредитного договору №ДКВ-1114 від 27.07.2007 року не передбачено відшкодування моральної шкоди за порушення договірних зобов`язань. Відсутні також підстави для відшкодування моральної шкоди з підстав, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2020 року у справі № 556/1321/16-ц викладений висновок про те, що за своїм змістом право на пред`явлення позову означає право на процес незалежно від його результату, право на діяльність суду щодо розгляду та вирішення вимоги про захист порушеного або оскаржуваного права або законного інтересу, тобто право на одержання рішення незалежно від його змісту і характеру. Таким чином, право на пред`явлення позову є процесуальною категорією, оскільки наявність цього права в зацікавленої особи зовсім не залежить від наявності в неї того суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу, які підлягають захисту. Наявність у особи права на пред`явлення позову не завжди означає наявність у неї права на задоволення позову, оскільки суд може встановити, що вимоги не засновані на законі, і відмовити у їх задоволенні.

Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування позивачу моральної шкоди, з огляду на те, що останнім не надано належних та допустимих доказів на підтвердження її спричинення відповідачем.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує те, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) відступила від відповідного висновку про застосування статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64 цс 19) у частині застосування норм права при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за порушення договору банківського вкладу та зазначила, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Встановивши, що відсутні умови необхідні для компенсації моральної шкоди, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними тим, що зазначалися позивачем у суді першої інстанції. Цим доводам надана оцінка в рішенні суду першої інстанції, з якою погоджується також суд апеляційної інстанції.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, а позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», відтак судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2022 року у даній справі залишити без змін.

Поновити дію рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2022 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: В. П. Рибчинський

В. В. Оніщук