Справа № 727/9501/22
Провадження № 2/727/1890/22
УХВАЛА

про забезпечення позову

01 грудня 2022 року суддя Шевченківського районного суду м. Чернівці Гавалешко П.С., розглянувши заяву про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Малєнко Ольга Валеріївна, до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Вонсович Христина Іванівна, до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

До провадження Шевченківського районного суду м. Чернівці надійшла позовна заява ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Малєнко О.В., до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічна позовна заява ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Вонсович Х.І., до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 грудня 2022 року зустрічний позов було об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Разом із зустрічною позовною заявою позивачем за зустрічним позовом через свого представника було подано заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначено, що під час шлюбу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 1210 від 12 лютого 2007 року серії ВЕЕ 490839 було набуто у власність земельну ділянку площею 0,0722 га, для ведення садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки :28:002:0144). Позивач за зустрічним позовом вважає, що дане майно є спільною сумісною власністю подружжя, у зв`язку з чим підлягає розподілу. На даний час є достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду, а також істотно ускладнити поновлення порушених прав позивача за зустрічним позовом, за захистом яких він звернувся до суду. На підставі викладеного, просив суд забезпечити позов накладенням арешту із забороною відчуження та розпорядження на земельну ділянку згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 317036 від 18 червня 2009 року, а саме: земельна ділянка площею 0,0722 га, цільове призначення якої ведення садівництва, кадастровий номер :28:002:0144, придбана на підставі договору купівлі-продажу № 1210 від 12 лютого 2007 року серії ВЕЕ 490839, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Ч. 1 ст. 150 ЦПК України містить вичерпний перелік видів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Крім того, згідно з позицією Європейського суду з прав людини заходи забезпечення (тимчасові заборони), які вживає суд у процесі вирішення спору, повинні відповідати закону, враховувати суспільні (загальні) інтереси та пропорційність між використаними засобами та метою, яку прагне суд досягнути (див., наприклад, Dћiniж against Croatia (Джиніч проти Хорватії) , № 38359/13, п.п. 61-62 та Karahasanoglu v. Turkey (КАРАГАСАНОГЛУ проти Туреччини) (заяви № 21392/08 та 2 інші заяви, п.п. 144-153)).

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в цивільному процесі, механізмом, який покликаний гарантувати, у суворій відповідності до закону та за наявності безумовних фактичних підстав, (1) виконання майбутнього рішення суду або/та (2) ефективний захист позивача, який неможливий без негайного втручання суду.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Суд зазначає, що судове рішення про забезпечення позову є винятковим екстраординарним заходом, який не повною мірою узгоджується з деяким, визначеними у частині другій статті 129 Конституції України основними засадами (принципами) судочинства, а саме: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобам. При цьому, таке судового рішення стає обов`язковим для виконання до його апеляційного перегляду.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Встановивши наявність підстав для забезпечення позову у виді накладення арешту на майно, зокрема, обставини імовірності відчуження спірної земельної ділянки, суд, доходить висновку про наявність передбачених законом підстав про задоволення заяви про забезпечення позову.

З урахуванням обставин та предмету позову, є законними та обґрунтованими вимоги заяви позивача за зустрічним позовом про забезпечення його позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку, яка належить на праві власності позивачу за первісним позовом.

У заяві про забезпечення позову позивач за зустрічним позовом навів обставини, з якими він пов`язує необхідність вжиття заходів забезпечення позову, так як власником спірної земельної ділянки є позивач за первісним позовом, а тому остання може вільно розпоряджатись земельною ділянкою, в тому числі відчужувати, здійснювати поділ, тощо.

Суд погоджується з доводами позивача за зустрічним позовом, що існує необхідність у забезпеченні позову, оскільки, враховуючи строки розгляду цивільних справ, у разі задоволення позову ефективний захист прав позивача за зустрічним позовом буде неможливий, в зв`язку з тим, що земельна ділянка, яка є предметом позову, може бути відчужена позивачем за первісним позовом, поділена, тощо.

Отже, задовольняючи заяву позивача за зустрічним позовом про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку, суд врахував, що такі заходи мають тимчасовий характер і застосовуються на час розгляду справи, а тому відсутні підстави вважати вжиття судом відповідних заходів забезпечення позову порушенням прав позивача за первісним позовом (Ухвала Верховного Суду Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2021 року справа № 367/5835/21).

Дослідивши матеріали справи та доводи позивача за зустрічним позовом, викладені у заяві про забезпечення позову, з`ясувавши обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач за зустрічним позовом, позовним вимогам, пересвідчившись в тому, що між сторонами дійсно виник спір та невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд вважає за необхідне для забезпечення позовних вимог позивача за зустрічним позовом заяву про забезпечення позову задовольнити шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку.

Керуючись ст. 149-150, 153, 157, 258-260 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву адвоката Вонсович Христини Іванівну, подану від імені та в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт із забороною відчуження та розпорядження на земельну ділянку згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 317036 від 18 червня 2009 року, а саме: земельна ділянка площею 0,0722 га, цільове призначення якої ведення садівництва, кадастровий номер :28:002:0144, придбана на підставі договору купівлі-продажу № 1210 від 12 лютого 2007 року серії ВЕЕ 490839, що розташована за адресою: 3 пров. О.Пархоменка сад.тов. «Вагонник» діл.302, м. Чернівці, Чернівецька область.

Копію ухвали про забезпечення позову надіслати учасникам справи для відома, а Першому відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), Центру надання адміністративних послуг м. Чернівці (м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 7, та Відділу з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради (м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, б. № 7, каб. 214-216) для вжиття відповідних заходів.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя П.С. Гавалешко