Провадження № 2/752/1620/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23.02.2022 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Потапенко Д.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача Пономарьова А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 70000 гривень, моральної шкоди в сумі 50000 гривень, а також судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.10.2019 р. близько 21 год. 10 хв. позивач керував технічно справним автомобілем марки «Хюндай» д.н. НОМЕР_1 по пр-ту Голосіївському, 87 в м.Києві. Відповідач, керуючи автомобілем БМВ д.н. НОМЕР_2 , не дотримався Правил дорожнього руху внаслідок чого сталась дорожньо-транспортна пригода.

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 23.01.2020 р. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Позивач зазначає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відповідно до результатів автотоварознавчого дослідження від 26.11.2019 р., проведеного СПД ОСОБА_4 , вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Хюндай» д.н. НОМЕР_1 становить 56674,53 гривні.

Відповідно до рахунку на оплату № ПА000006866 від 15.11.2019 р. вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 142279 гривень, однак він був проведений за 70000 гривень.

Позивач вказує, що звертався до відповідача з вимогою щодо відшкодування шкоди, однак в добровільному порядку останній відмовився її сплатити.

На момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що позбавило можливості отримати страхове відшкодування.

Крім завданої майнової шкоди, позивач посилається на завдання йому моральної шкоди в зв`язку з пошкодженням власного автомобіля, неможливістю ним користуватись, переживань, оскільки це призвело до зміни способу життя, він тривалий час не мав можливості відновити транспортний засіб.

Моральну шкоду позивач оцінює в 50000 гривень.

04.12.2020 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву.

На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву.

26.04.2021 р. ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва вирішено питання про закриття підготовчого провадження.

Позивач та його представник в ході судового розгляду підтримали позовні вимоги і обґрунтування позову, просили суд позов задовольнити, посилаючись на те, що з вини відповідача був пошкоджений транспортний засіб позивача, однак відповідач в добровільному порядку відмовився відшкодувати завдані збитки. Це призвело до завдання позивачу моральної шкоди, оскільки змінився його спосіб життя, він був позбавлений засобу пересування. Відновлення транспортного засобу коштувало 70000 гривень, однак письмові докази не збереглись.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, зазначаючи на те, що позивач не є власником пошкодженого транспортного засобу, не довів завдання йому збитків та їх розмір, а також не звернувся у визначений законом спосіб до Моторного транспортного бюро України з вимогою про сплату страхового відшкодування, хоча йому було відомо про відсутність Полісу обов`язкового страхування.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.10.2019 р. о 21 год. 10 хв в м.Києві по просп.. Голосіївському в м.Києві, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем БМВ д.н. НОМЕР_3 , не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції при цьому не був уважний, не зреагував на дорожню обстановку та здійснив зіткнення з автомобілем «Хюндай» д.н. НОМЕР_1 , який зупинився попереду перед пішохідним переходом.

Постановами Голосіївського районного суду м.Києва від 22.01.2020 р. ОСОБА_3 визнано винним у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

В силу положень ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто, наявність вини в діях відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали пошкоджень.

Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку № 16435 від 26.11.2019 р. відсутність відновлювального ремонту транспортного засобу Хюндай д.н. НОМЕР_1 з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 56674,53 гривні. За складання звіту позивачем були сплачені кошти в розмірі 1800 гривень.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Хюндай д.н. НОМЕР_1 його власником є ОСОБА_5 .

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Згідно з ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (ст.1188 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв, які керують застрахованим транспортним засобом.

Згідно ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Судом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-праової відповідальності власників наземних транспоттрних засобів.

В стилу положень ст.41.1 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

На підставі ст.29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

На підставі ст.36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна

Відповідно до ст.12 зазначеного Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Як встановлено судом власник пошкодженого транспортного засобу не звернувся до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування.

Крім того, судом встановлено, що власник транспортного засобу - ОСОБА_5 померла. Зазначені обставини не заперечувались стороною позивача.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З боку позивача суду не надано доказів, що на момент звернення до суду з позовом про відшкодування збитків, завданих власнику пошкодженого транспортного засобу, безпосередній власник - ОСОБА_5 , відмовилась від отримання відшкодування, а також не надано доказів, що позивач є користувачем транспортного засобу, який несе витрати на його утримання та є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 .

Тобто, в даному випадку, позивачем не доведено належними доказами своє право на звернення до суду з вимогами про відшкодування збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу, власником якого він не є, а отже вимоги про відшкодування матеріальної шкоди не підлягають задоволенню.

З цих же підстав не підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Позивач, обґрунтовуючи заявлені вимоги в цій частині посилається на те, що моральна шкода йому завдана внаслідок пошкодження транспортного засобу.

Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Тобто, право на отримання відшкодування моральної шкоди має власник пошкодженого майна, однак право власності позивачем не підтверджено жодними доказами.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку із відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню відповідачем.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя