21.06.2022 Справа № 940/367/22
Провадження по справі № 4-с/940/4/22
У Х В А Л А

21 червня 2022 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Косович Т.П.
при секретарі Козуб І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Колесник С.А.,
Начальник Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Колесник С.А. в судове засідання не прибула, до суду надала заяву про слухання справи у її відсутності, вирішення спору покладає на розсуд суду.
Представник стягувача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не прибув, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.
Суд, розглянувши матеріали скарги та заслухавши пояснення скаржника, вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
В судовому засіданні встановлено, що у виконавчому провадженні №52075939 постановою державного виконавця Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Тетіївського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 21.09.2016 накладено арешт на все майно, що перебуває у власності ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 19.02.2021 за № 245090033 (а.с. 6).
Згідно відповіді № 941, наданої 18.01.2022 начальником Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Колесник С.А., на примусовому виконанні відділу ДВС перебувало виконавче провадження № 52075939 з примусового виконання виконавчого листа № 2/380/40 від 20.04.2016, виданого Тетіївським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 18 733,52 грн., яке не було фактично виконано боржником та повернуто без виконання 22.09.2017 року, в зв`язку з чим накладений арешт виконавцем знятий бути не може (а.с. 6).
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання.
Частиною 1 статті 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частинами 1 та 5 статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено випадки повернення виконавчого документу стягувачу та вказано, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього закону.
Відповідно до ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених частиною першою цієї статті випадках.
При цьому у ній не зазначено такого випадку, як закінчення виконавчого провадження у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу.
За ч. 1, 2 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Таким чином, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження».
З матеріалів справи вбачається, що виконавець не виносив постанови про закінчення виконавчого провадження або про повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що законодавством не передбачено право виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу та з цих підстав стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, і боржником за яким є саме ОСОБА_1 .
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 6 березня 2019 року у справі № 263/1468/17.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15-г зазначено, що «державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення».
З урахуванням викладеного суд вважає, що начальник Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Колесник С.А.діяла правомірно, відмовляючи ОСОБА_1 у внесенні до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей про скасування арешту його майна, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.09.2016 року, винесеною під час примусового виконання виконавчого листа № 2/380/40 від 20.04.2016 року, виданого Тетіївським районним судом Київської області,оскільки виконавче провадження № 52075939 не є закінченим, а рішення суду є невиконаним, що скаржником не оспорюється.
Встановивши, що підстави для зняття арешту, накладеного постановою державного виконавця Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 21.09.2016 року відсутні, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги.
Керуючись ст. ст. 258-261, 268, 354, 450, 451 ЦПК України, суд
В задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Колесник С.А.відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її проголошення.

Суддя: Т.П.Косович