Номер провадження: 22-ц/813/8464/22
Справа № 521/6974/20
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Ігнатенко П. Я.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач): Ігнатенко П.Я.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Полікарпової О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою Військової академії (м. Одеса) на ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 26 вересня 2022 року по цивільній справі за позовом Військової академії (м. Одеса) до ОСОБА_1 про відшкодування курсантами витрат, пов`язаних із утриманням у вищих навчальних закладах,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року Військова академія (м. Одеса) звернулася до суду із вказаним вище позовом, посилаючись на те, що наказом начальника Військової академії (м. Одеса) від 26.07.2016 року ОСОБА_1 призначено на посаду курсанта першого курсу навчання та наказом від 31.08.2016 року зараховано на всі види забезпечення за курсантськими нормами. 26.07.2016 року між відповідачем та Міністерством оборони України в особі ТВО начальника Військової академії (м. Одеса) укладений контракт на час навчання до присвоєння військового звання «лейтенант». Згідно умов контракту ОСОБА_1 взяв на себе обов`язок відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу.

У зв`язку з поданим ОСОБА_1 рапортом про відрахування з числа курсантів через небажання продовжувати навчання, наказом начальника Військової академії від 28.04.2017 року відповідача відраховано з числа курсантів, розірвано контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України та 28.04.2017 року виключено із списків особового складу Військової академії, знято зі всіх видів забезпечення. Відповідно до довідки-розрахунку Військової академії від 28.04.2017 року загальний розмір витрат, пов`язаних із утриманням курсанта ОСОБА_1 складає 56442,42 гривні, які позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2020 року позов задоволено.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23 серпня 2022 року вказане вище рішення скасовано, призначено судове засідання та розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

06 вересня 2022 року представником ОСОБА_1 подано клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 26 вересня 2022 року на підставі п.1.ч.1 ст.255 ЦПК України закрито провадження у цивільній справі Військової академії (м. Одеса) до ОСОБА_1 про відшкодування курсантами витрат, пов`язаних із утриманням у вищих навчальних закладах.

В апеляційній скарзі Військова академія (м. Одеса), посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, прийняти рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування доводів скаржником зазначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім випадків, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Разом з тим, між Міністерством оборони України в особі Військової академії (м.Одеси) та ОСОБА_1 виник спір з приводу відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі, підпорядкованому Міністерству оборони України, яка у цих правовідносинах не є суб`єктом владних повноважень.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу адвокат Шоломіцький Іван Валентинович, який діє від імені ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін. Звертає суд увагу на те, що до узагальнення нової практики існувала практика Верховного Суду України від 12.10.2016 року, якою аналогічні спори розглядалися в порядку цивільного судочинства. Проте, постановою Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року вирішено відійти від попередньої практики, оскільки вказані спори підлягають вирішенню у порядку адміністративного судочинства. При цьому, Велика Палата Верховного Суду вказала, що спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Відтак, на думку представника відповідача, навчаючись у вищому навчальному закладі Міністерства оборони України, особа проходить військову службу, що у розумінні КАС України належить до публічної. А отже, позиція скаржника про те, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства є безпідставним.

Враховуючи ціну даного позову, а також характер спірних правовідносин і предмет доказування у справі, згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на вказану ухвалу суду першої інстанції підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно із частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 частини першої статті 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Частиною третьою статті 6 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

За змістом пункту 2 частини другої зазначеної статті спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

У пункті 15 частини першої статті 3 КАС України закріплено, що публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулює Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).

За змістом частини першої статті 2 Закону № 2232-XII (в редакцій чинній на час виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Одним з видів військової служби є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів (частина шоста зазначеної статті).

Таким чином, навчаючись у вищому навчальному закладі Міноборони, особа проходить військову службу, яка відповідно до зазначених норм КАС України вважається публічною службою.

У Порядку визначено механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «и», «і» частини шостої статті 26 Закону № 2232-XII витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі (далі - витрати).

Витрати відшкодовуються Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбі.

Згідно з пунктом 7 Порядку в разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Спори щодо проходження публічної служби від моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічний висновок зроблено у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18), у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 461/5577/15-ц (провадження № 14-18цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15 (провадження № 11-750апп18) та інших, що свідчить про усталену практику розгляду вказаної категорії спорів.

З матеріалів справи вбачається, що 26.07.2016 року наказами начальника Військової академії ОСОБА_1 зараховано курсантом першого курсу Військової академії денної форми навчання, призначено на посаду курсанта та того ж дня з ним укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України (а.с.7-8,15-16).

Згідно з пунктом 1 контракту відповідач ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами, які регулюють порядок проходження військової служби (навчання), і добровільно взяв на себе зобов`язання: проходити військову службу (навчання); мати позитивні результати навчання, наполегливо оволодівати знаннями, необхідними для майбутньої військової служби на посаді офіцера; сумлінно виконувати вимоги статутів ЗСУ, накази командирів, свої службові обов`язки, добре володіти довіреною військовою технікою (озброєнням), уміло керувати особовим складом; продовжувати подальше проходження військової служби на посадах офіцерського складу протягом не менше п`яти років після закінчення навчання; відшкодувати Міноборони витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу; подавати про себе та членів своєї сім`ї інформацію, необхідну для проходження військової служби та соціального захисту (а. с. 15-16).

22 березня 2017 року відповідач подав рапорт про відрахування його з числа курсантів академії у зв`язку з небажанням продовжувати навчання. Про порядок відшкодування витрат пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі попереджений (а. с. 13).

28 квітня 2017 року наказом начальника Військової академії (по особовому складу) № 28-РС розірвано контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України з солдатом ОСОБА_1 та наказом начальника Військової академії (по стройовій частині) №90 від 28.04.2017 року відраховано з навчання у Військовій академії курсанта першого навчального курсу солдата ОСОБА_1 та направлено в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження строкової військової служби (а. с. 10-11).

З урахуванням викладеного, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, тому суд першої інстанції обґрунтовано закрив провадження у справі на підставі п.1. ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 369, 374,375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової академії (м. Одеса) відхилити.

Ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 26 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: Л.П.Воронцова

О.М.Полікарпова