ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7170/22 Справа № 414/3076/21 Суддя у 1-й інстанції - Безкровний І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Максюти Ж.І.

суддів: Пищиди М.М., Свистунової О.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13ст.7,ч.1ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи,за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кремінського районного суду Луганської області від 04 січня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Займер» визнання недійсним кредитного договору,-

В С Т А Н О В И Л А:

30 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Займер» про визнання недійсним кредитного договору, в якому просить визнати недійсним кредитний договір № 199872, укладений між нею та відповідачем 20.07.2021, предметом якого є фінансовий кредит в розмірі 2000 грн, наданий строком на 30 днів у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної позивачем.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 20.07.2021 року між нею та відповідачем було укладено договір про надання фінансового кредиту. В розмірі 2 000 грн., строк дії договору 20 днів.

Вважає, що при укладанні договору порушені її права, як споживача, тому цей договір необхідно визнати недійсним.

Ухвалою Кремінського районного суду Луганської області від 04 січня 2022 року цивільну справу № 414/3076/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Займер» про визнання недійсним кредитного договору передати за підсудністю на розгляд Подільському районному суду м. Києва (04071, м. Київ, вул. Хорива, 21) не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження цієї ухвали, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського апеляційного суду із апеляційною скаргою якій просить ухвалу Кремінського районного суду Луганської області від 04 січня 2022 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до Кремінського районного суду Луганської області.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, підсудність вибраний нею відповідно до норм Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 28 січня 2022 року вказану цивільну справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 1/0/9-22 від 06.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Луганського апеляційного суду на Дніпровський апеляційний суд.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 вересня 2022 року цивільну справу за № 414/3076/21 розподілено колегії суддів: Максюті Ж.І., Пищиді М.М., Свистуновій О.В.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кремінського районного суду Луганської області від 04 січня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Займер» визнання недійсним кредитного договору та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Із позовної заяви вбачається, що звертаючись за підсудністю до Кремінського районного суду Луганської області, позивач керувалася ч. 5 ст. 28 ЦПК України та Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Як вбачається із преамбули Закону України «Про захист прав споживачів», останній регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з п. 3 ч. 1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12.04.1996 споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп від 10.11.2011 визначено, яких прав споживача на стадії виконання кредитного договору воно стосується, а саме: це право споживача протягом певного терміну відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин; не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; достроково повернути споживчий кредит; не бути примушеним достроково повернути суму споживчого кредиту у разі незначних порушень договору; бути захищеним від суспільного поширення інформації про несплату боргу тощо. Крім цього, права споживачів на стадії виконання кредитного договору передбачаються також положеннями статті 1056-1 Кодексу (435-15), частини четвертої статті 55 Закону про банки (2121-14), частини другої статті 6 Закону про фінансові послуги (2664-14), згідно з якими банкам заборонено в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами, за винятком випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12.04.1996, позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачено саме Законом України «Про захист прав споживача», порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку посилається позивач (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до змісту кредитного договору, який позивач просить визнати недійсним, наданий позивачу кредит не є споживчим, позаяк у самому договорі, який додається до позову вказано, що позивачу надано фінансовий кредит.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зі змісту позову не вбачається, що між позивачем та відповідачем виник спір, який стосується захисту прав споживача, що, як наслідок, вказувало б на наявність підстав для застосування ч. 5 ст. 28 ЦПК України.

А тому даному випадку підлягають застосуванню правила загальної територіальної підсудності, відповідно до яких позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місце знаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (ч. 2 ст. 27 ЦПК України).

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, адресою місце знаходженням ТОВ «Займер» є: м. Київ, Подільський район, вул. Ярославська, 5/2-В.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що цивільна справа підсудна Подільському районному суду міста Києва відповідно до територіальної юрисдикції (підсудності).

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 3 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

За таких обставин, оскільки суддею було встановлено, що зазначена цивільна справа Кремінському районному суду Луганської області непідсудна, оскільки місце знаходженням відповідача є Подільський район м. Києва, суддя вважає за необхідне передати зазначену цивільну справу за підсудністю на розгляд Подільському районному суду м. Києва.

Згідно з вимогами ст.ст. 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог ст.ст.76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Нормами ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з ухвалою суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність ухвали суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність ухвали суду в апеляційній скарзі не наведено, тому ухвалу суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Кремінського районного суду Луганської області від 04 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Ж.І. Максюта

Судді: М.М. Пищида

О.В. Свистунова