Справа № 466/8512/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року м. Кропивницький

Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді: Драного В.В.

при секретарі: Дятел О.В., Лебеденко А.Ю.

за участі:

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Брикар О.М., звернулася до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до відповідача ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 12860 грн. В обґрунтування позову вказала, що вона помилково тричі здійснила перерахування коштів у розмірі 5260 грн., 3800 грн. та 3800 грн. на банківський рахунок відповідача. Дана помилка була викликана копіюванням та надсиланням іншою особою невірних даних (реквізитів для оплати), а саме номеру банківської картки отримувача. За таких обставин просить стягнути з відповідача на користь позивача 12860 грн. безпідставно набутих ним грошових коштів.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 16.12.2020 року відкрито провадження у вказаній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 22.01.2021 року цивільну справу направлено за підсудністю до Ленінського районного суду м. Кіровограда.

29.07.2021 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та вказав, що відповідач зареєстрований на електронному майданчику bitzlato.bz та займається купівлею-продажем криптовалюти. Так, відповідачу через месенджер Telegram надходили заявки на обмін гривні на криптовалюту та 25.06.2020 року, 02.09.2020 року та 03.09.2020 року було перераховано грошові кошти у розмірі 5260 грн., 3800 грн. та 3800 грн. на його картковий рахунок. За вказані кошти відповідач придбав криптовалюту, зарахував її на свій електронний гаманець, а потім перерахував її на електронний гаманець замовника. Тобто, позивач перерахувала спірні кошти, які є платою відповідачу за придбання криптовалюти для позивача. Також зазначив, що позивач не залучив до участі в справі третьої особи, внаслідок помилки якої позивач перерахувала спірні кошти відповідачу. За таких обставин просить відмовити у задоволенні позову.

28.09.2021 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому вказав, що необхідність залучення третьої особи відсутня. Твердження відповідача про придбання позиваем у нього криптовалюти не відповідає дійсності, не підтверджене жодними доказами та є нелогічним, оскільки не обґрунтовано необхідність залучення відповідача як посередника при купівлі криптовалюти. Більш того, позивач ніколи не вела листування з відповідачем у месенджері Telegram чи будь-якому іншому месенджері, контактних даних відповідача вона також не мала. При цьому, відповідач не надіслав позивачу додатки до відзиву. За таких обставин просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 08.09.2021 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача у відповіді на відзив від 14.09.2021 року просив розгляд справи провести без участі сторони позивача.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що відповідач займається інтернет трекінгом та зареєстрований на кількох сайтах з купівлі-продажу криптовалюти. Від одного з користувачів цих сайтів до нього надійшло повідомлення про купівлю криптовалюти, від кого конкретно невідомо. Відповідач надав реквізити своєї банківської картки, номер якої закінчувався на 1220, після чого йому надходили грошові кошти у розмірі 5260 грн., 3800 грн. та 3800 грн. На дану суму відповідач придбав криптовалюту та перерахував її на електронні гаманці користувача. При цьому, ідентифікувати даного користувача він не може. Відповідач дійсно отримував вказані грошові кошти, але йому невідомо від кого.

Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 25.06.2020 року, 02.09.2020 року та 03.09.2020 року на карктовий рахунок відповідача, номер якого закінчувався на 1220, було перераховано грошові кошти у розмірі 5260 грн., 3800 грн. та 3800 грн. відповідно.

При цьому, як вбачається квитанцій Monobank такі перерахування здійснила позивач ОСОБА_4 , призначення платежу переказ особистих коштів (а.с. 7, 8, 9).

Так, статтею 1212 ЦК України врегульовано випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихст. 11 цього Кодексу.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною 2 ст. 11 ЦК України.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Набуття однією із сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Згідно ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на безпосередній вимозі закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній в постанові від 19.06.2019 року у справі № 643/822/17, провадження № 61-21998св18.

Так, судом встановлено, що відповідач одержав від позивача 12860,00 грн., що підтверджується відповідними банківськими квитанціями, копії яких знаходяться в матеріалах справи. Факт отримання відповідачем вказаних коштів ним не заперечується.

При цьому, відповідач стверджує, що грошові кошти у розмірі 12860,00 грн., які були внесені позивачем на його рахунок, являються оплатою за надання ним позивачу послуг щодо купівлі-продажу криптовалюти.

Так, відповідач надав до суду скріншоти (роздруківки) листування у месенджері Telegram з користувачами ОСОБА_5 та Armine, датовані 25-26 червня, 01 вересня та 03 вересня щодо грошових коштів у розмірі 5260 грн. та 15200 грн. (а.с. 64, 65).

Крім того, відповідач надав скріншоти (роздруківки) з електронних гаманців ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо перерахування 26.06.2020 та 03.09.2020 року криптовалюти (а.с. 66-69)

Однак, суд вважає дані докази неналежними та недопустимими з наступних підстав.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Надані відповідачем скріншоти не містять відомостей щодо предмета спору. Так, відповідач надав листування з користувачами ОСОБА_5 та Armine, яких неможливо ототожнити з позивачем. Так само неможливо жодним чином ідентифікувати учасників операцій з криптовалютою, оскільки адреси їх електронних гаманців мають буквенно-цифровий вираз, який унеможливлює ідентифікувати особу власника таких гаманців. Крім того, надані позивачем докази не містять відомостей про обставини зарахування на картковий рахунок відповідача по 3800 грн. 02.09.2020 року та 03.09.2020 року, оскільки стосуються суми 11400 грн., тобто три (а не два) платежі по 3800 грн.

Крім того, відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Отже, відповідно до наведених положень цього Закону оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора, проте у справі, що розглядається, наведені докази відповідачем до суду не надані.

Так, відповідач при поданні до суду копії електронного доказу (скріншотів) не зазначив про наявність у нього або іншої особи оригіналу вказаного електронного доказу.

При цьому, роздруківка (скріншот) електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення.

Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.06.2019 року в справі № 904/2882/18, від 16.03.2020 року в справі № 910/1162/19 та від 19.01.2022 року в справі № 202/2965/19.

Будь-яких інших документів, які б підтверджували передачу даних грошових коштів відповідачу саме в якості оплати за купівлю-продаж криптовалюти відповідачем не надано.

Поряд з цим, суд не бере до уваги твердження представника позивача про ненаправлення відповідачем додатків до відзиву на позовну заяву позивачу, оскільки воно жодним чином не підтверджене. Більш того, позивач має передбачене ст. 43 ЦПК України право на ознайомлення з матеріалами справи.

Крім того, суд не вбачає необхідності в залученні до участі в справі в якості третьої особи тієї особи, внаслідок помилки якої позивач перерахувала спірні кошти відповідачу, оскільки рішення в даній справі не може вплинути на її права або обов`язки щодо однієї зі сторін.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оскільки позивачем доведено факт перерахування нею грошових коштів відповідачу у розмірі 12860,00 грн. та заперечується факт наявності між сторонами зобов`язань про купівлю-продаж криптовалюти та будь-яких інших цивільно-правових відносин зобов`язального характеру, а відповідачем не доведено їх наявність як на момент такого перерахунку, так і після, то факт отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 12860,00 грн. у сукупності з тим, що відповідач відмовляється їх повертати, але при цьому не довів наявність інших правових підстав їх отримання, свідчить про те, що відповідач набув дані грошові кошти без достатньої правової підстави.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, враховуючи, що відповідач добровільно не бажає повернути позивачу перераховані нею грошові кошти, які зберігає у себе без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 12860,00 грн.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги № 013 від 16.10.2020 року, укладений між ОСОБА_6 та АБ «Брикар» та рахунок від 20.10.2020 року за договором № 013 від 20.10.2020 року на суму 2200 грн., який містить опис робіт, а саме: вивчення матеріалів справи, консультація, підготування позову.

Однак позивачем не надано договору про надання правничої допомоги укладеного саме з позивачем щодо надання правової допомоги у цій справі, детального опису робіт (наданих послуг), що були виконані адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також доказів, які підтверджують здійснення позивачем відповідних витрат, на підставі яких суд міг би встановити обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, що сплачена або підлягає сплаті позивачем в рамках даної цивільної справи. Відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягають.

При цьому, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутого майна задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , РНКОПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) безпідставно набуті кошти у розмірі 12860 грн. та судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 06.05.2022 року.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда В.В. Драний