Провадження № 22-ц/812/1030/22 Суддя першої інстанції Костюченко Г.С.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 грудня 2022 року м. Миколаїв Справа № 495/638/22

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Костюченко Г.С., в залі судового засідання в м. Миколаїв, повний текст якого складено 06 жовтня 2022 року, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ківіт Плюс» про стягнення плати за договором про надання послуг, трьох процентів річних та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

01 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ківіт Плюс» (далі ТОВ «Ківіт Плюс») про стягнення плати за договором про надання послуг, трьох процентів річних та моральної шкоди.

Доводи позову обґрунтовувала тим, що ТОВ «Ківіт Плюс» здійснює оптовий продаж напоїв шляхом укладення договору постачання, за яким продавець передає торговому представнику відповідача заявку на товар, а останній постачає та отримує за це відповідну плату.

Відповідно до договору про надання послуг, укладеного між сторонами 12 квітня 2021 року, вона надавала послуги торгового представника відповідача, збирала у покупців ТОВ «Ківіт Плюс» заявки на товар та передавала ці заявки відповідачу, який потім доставляв товар і отримував за це гроші.

Оформлення договору, надання послуг та отримання плати за послуги здійснювалось через філію відповідача, яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

За квітень 2021 року відповідач оплатив її послуги за договором у розмірі 11 965 грн. За травень 2021 року сума оплати за послуги склала 17 910 грн, а за червень 27 569 грн 95 коп, а всього 45 479 грн 95 коп, однак ці кошти їй не виплачені.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, що потягнуло заборгованість по оплаті наданих послуг, вона в кінці червня 2021 року попередила відповідача і перестала надавати послуги та розірвала договір.

У відповідь на своє звернення щодо виплати заборгованості вона отримала відповідь про відмову у таких виплатах з посиланням на неякісні послуги.

Згідно приписів частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У даному випадку вона розраховує на стягнення з відповідача три проценти річних від простроченої суми.

Також, діями відповідача їй було завдано моральної шкоди. Відмова відповідача в оплаті наданих в травні та червні 2021 року послуг призвела до негативних наслідків в її житті. Вона розраховувала на оплату наданих нею послуг, натомість два місяці залишилась без засобів існування, була вимушена позичати гроші для придбання продуктів харчування, одежі та не змогла в літній період поїхати на відпочинок. Душевні страждання позивача посилились після відмови відповідача надати їй копії договору та відомостей про нараховану плату за надані послуги. Спричинену моральну шкоду, яку вона оцінює в 50 000 грн.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ТОВ «Ківіт Плюс» заборгованість за надані послуги в розмірі 45 479 грн 95 коп, 3% річних від простроченої суми в розмірі 1 023 грн 30 коп, моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2022 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щоу ТОВ «Ківіт Плюс» не виникло зобов`язання оплати послуг ОСОБА_1 , так як за умовами договору таке зобов`язання виникає лише після підписання акту надання послуг, а відтак ОСОБА_1 не мала права на отримання будь-яких коштів в рахунок надання послуг, у зв`язку з невиконанням нею умов договору.

Доказів на підтвердження виконання позивачем умов передбачених пунктом 2.3 договору матеріали справи не містять.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, не підтверджені жодними доказами, є необґрунтованими.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги її позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що суд не врахував та не дав оцінки тим обставинам, що до наданих нею послуг входило збирання замовлень на постачання товару та встановлення торгівельного обладнання. Оплату відповідач провів лише за квітень 2021 року в розмірі 11 965 грн, проте в цьому випадку акт наданих послуг відповідачем не оформлювався.

Крім цього, матеріали справи містять відомості про перелік клієнтів відповідача, в яких позивач збирала для нього відомості про товар, що є доказом виконання нею умов договору про надання послуг. Вона продовжувала надавати послуги на протязі наступних двох місяців (травень- червень), відповідач приймав зібрані нею замовлення від клієнтів, поставляв замовникам товар та отримував від цього прибуток. На неодноразові прохання позивача оформити акти за квітень-червень обіцяв це зробити в кінці червня, однак для підпису позивачу так їх і не надав, оплату не провів, у зв`язку з чим вона вимушена була розірвати договір та припинила надавати послуги.

Згідно пункту 2.3. договору замовник зобов`язується на підставі підписаного обома сторонами акту наданих послуг, виплачувати виконавцю винагороду за надані послуги в місяці, на наступному за місяцем, в якому надані послуги.

Вона не надавала суду докази по підписанню актів, бо вони їй для цього не передавались і вона з поважних причин не змогла виконати умови договору в цій частині. Отже, це відповідач не надав суду докази щодо оформлення та передачі їх позивачу для підпису і цим не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Відповідач використовував її працю в своїх корисливих інтересах на протязі трьох місяців підряд. Неможливість виконання позивачем умов договору виникла з вини замовника, бо акти для підписання він виконавцю послуг не надавав.

Суд не застосував закон, який підлягає застосуванню, а саме частину 2 статті 903 ЦК України, згідно якої, якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім цього, суд не врахував обов`язок відповідача щодо доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень довести, що він оформив та передав позивачу для підпису акти.

Відповідач на час розгляду справи не скористався своїм правом на подачу до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 12 квітня 2021 року між ТОВ «Ківіт Плюс» та ОСОБА_1 укладено договір №12/04, за умовами якого позивач взяла на себе зобов`язання з надання послуг по збиранню замовлень на постачання товару/встановлення торговельного обладнання у обсязі 130 клієнтів на місяць, вартістю 7 800 грн, а відповідач зобов`язався оплатити надані послуги (далі Договір № 12/04).

У розділі 1 Договору № 12/04 зазначено, що виконавець надає послуги на свій ризик. Послуги повинні бути виконані протягом дії даного договору необхідною якістю.

По закінченню виконання послуг Виконавець з`являється для підписання акту наданих послуг. У разі відмови Виконавця від підписання акту наданих послуг або нез`явлення Виконавця для підписання акту наданих послуг, Замовник формує відповідну комісію, яка складає акт про відмову та /або нез`явлення.

Відповідно до пункту 2.1 Договору № 12/04, вартість наданих послуг за даним Договором, становить 7800 грн.

За приписами пункту 2.3 договору, замовник зобов`язується, на підставі підписаного обома сторонами акту наданих послуг, виплатити виконавцю винагороду за надані послуги в місяці, наступному за місяцем в якому надані послуги.

Згідно з розділом 5 договору, термін даного договору встановлюється з 12 квітня 2021 року по 11 жовтня 2021 року. У випадку невиконання умов даного договору, він може бути розірваний з ініціативи однієї із сторін.

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно частини 1 статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Суд першої інстанції при розгляді справи дійшов висновку, що позивач не довела належними доказами своїх вимог.

Колегія судді апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Сторони у договорі визначили акт наданих послуг як суттєвий елемент встановлених між ними правовідносин, а тому згідно зі статтями 6, 11 ЦК України договір як джерело матеріального права при вирішенні спору підлягав застосуванню у повному обсязі.

Зміст договору сторін свідчить про те, що плата за обумовлену роботу підлягала сплаті на підставі оформленого належним чином акту приймання-передачі виконаних робіт, за умови не тільки виконання, а й досягнення економіко-правового ефекту для замовника (збиранню замовлень на постачання товару/встановлення торговельного обладнання у обсязі 130 клієнтів на місяць, тобто підшукані клієнти повинні зробити замовлення

Отже, акт наданих послуг документ, який підтверджує факт наданих послуг. Він складається у строки, визначені договором, та містить назви сторін договору, їхні реквізити, обсяг наданих послуг та їх вартість. У цьому документі сторони визначають наявність чи відсутність претензій та зауважень.

Таким чином, позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом, повинна була надати докази, виконаних нею за умовами укладеного Договору № 12/04 послуг.

Так, ОСОБА_1 стверджувала, що нею протягом травня та червня 2021 року виконувались послуги відповідно до умов договору, тобто останній слід було надати докази, що свідчать про збирання замовлень на постачання товару/встановлення торговельного обладнання у обсязі 130 клієнтів на місяць та передачі таких замовлень відповідачу для реалізації.

Водночас, позивач, звертаючись до суду з позовом, надала виписки з невідомих та незрозумілих документів з нарахуваннями, як стверджувала остання, оплати її послуг за договором. Між тим, такі документи не містять будь-яких підтверджень виконаної позивачем роботи у травня, червні 2021 року саме за Договором № 12/04 та їх зміст не містить зазначених обставин. Відповідач проти цих документів заперечував та ставив під сумнів їх походження з огляду на те, що вони ніким не посвідчені та не завірені, не містять ні назви документу, ні назви установи, чи підприємства походження цих документів.

Відповідач у відзиві на позов підтвердив укладення між сторонами Договору № 12/04, однак стверджував, що акти виконаних робіт не складалися, оскільки позивач не виконувала умови договору, а тому плата за договором останній не виплачувалась, про що була проінформована позивач.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача оплати послуг за Договором № 12/04 через ненадання позивачем доказів, які б підтверджували надання послуг за цим договором у зазначений позивачем період.

Доводи апеляційної скарги про те, що оплату її послуг відповідач провів лише за квітень 2021 року в розмірі 11 965 грн, проте в цьому випадку акт наданих послуг відповідачем не оформлювався не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вимоги позивача стосувалися невиплати за травень, червень 2021 року та саме за ці місяці повинні бути складено акти, а крім того, відповідач взагалі заперечував оплату послуг за договором.

Посилання в апеляційній скарзі на відомості аналітичного рахунку з переліком клієнтів, у яких позивач збирала для відповідача відомості про товар, є неприйнятними, оскільки на цьому документі зазначена дата «27 квітня 2021», цей документ не містить ні підпису його автора, ні посвідчення, а також адресата від кого та кому він передавався. За такого, він не може бути доказом виконання позивачем умов Договору № 12/04 про надання послуг у травні та червні 2021 року.

Аргументи скарги про те, що позивач не надавала суду докази по підписанню актів, бо вони їй для цього не передавались, а тому саме відповідач не надав суду докази щодо оформлення та передачі їх позивачу для підпису і цим не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідач стверджував, що акти взагалі не складались, оскільки послуги да Договором № 12/04 виконавцем не надавались.

Щодо доводів апеляційної скарги про не застосування судом частини 2 статті 903 ЦК України, то слід зазначити, що у цій нормі закону йдеться про неможливість виконати договору виникла з вини замовника, а у цій справі позивач (виконавець) стверджує про виконання умов договору, а з вини замовника не оформлено результати виконання умов договору (акт виконання послуг), а тому суд першої інстанції правильно не застосував до спірних правовідносин таку норму матеріального права.

Оскільки інші позовні вимоги ОСОБА_1 є похідними від вимог про стягнення плати за договором про надання послуг, то з урахуванням відмови в задоволенні первісної вимоги, похідні від неї, а саме, стягнення трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та моральної шкоди, також не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення суду першої інстанції ухвалене без додержання норм процесуального права.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2022 року залишити без змін.

З огляду на висновок суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без задоволення, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, слід віднести за рахунок ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 06 грудня 2022 року.