ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №497/300/21

Апеляційне провадження №22-ц/813/6275/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Кузьмук А.В.,

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Болградського районного суду Одеської області від 08 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Кравцової А.В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

В лютому 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою.

Позов мотивований тим, що 25 липня 2020 року о 15год.30хв. на 2км+500м автодороги Т-1631 Болград-Ізмаїл відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі-ДТП) за участі транспортних засобів під його керуванням та ОСОБА_1 . Постановами Болградського районного суду Одеської області від 19 листопада 2020 року та Одеського апеляційного суду від 18 січня 2021року останній визнаний винним у настанні даного ДТП. Цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. Згідно висновку експертного дослідження вартість матеріального збитку, завданого йому, як власнику автомобіля ВАЗ 21011, складає 24 645,68грн., що дорівнює залишковій ринковій вартості автомобіля до ДТП, а ринкова вартість автомобіля після ДТП становить 2 409,99грн. Автомобіль він відремонтував.

Крім того, йому завдано і моральну шкоду, оскільки внаслідок ДТП змінився нормальний ритм його життя, йому та його дружині ОСОБА_3 було заподіяно фізичний біль та страждання, яких вони зазнали у зв`язку з ушкодженням здоров`я та пошкодженням автомобіля, необхідністю нести витрати на його ремонт, крім того, тривалий час він не міг користуватись своїм автомобілем, без якого він та його сім`я відчували великі незручності та змусили його докласти значних зусиль для організації свого життя, змінили усталений розпорядок дня. Відповідач не намагався відшкодувати завдану шкоду, що значно поглибило ступінь його душевних страждань. Розмір моральної шкоди оцінив в сумі 20 000грн.

На підставі наведеного, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь:

- 22 235,69 грн. (різницю між вартістю автомобіля до ДТП та вартістю автомобіля після ДТП) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою,

- 20 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди,

- 2 500 грн. судових витрат (а.с.1-5,10-106).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Болградського районного суду Одеської області від 08 листопада 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 : 22 235,69 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди; 15 000 грн. - на відшкодування моральної шкоди; 2 500 грн. - за проведення експертного автотоварознавчого дослідження, а всього, разом 39 735,69 грн. Стягнуто на користь держави з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 грн. У задоволенні інших вимог позову відмовлено (а.с.120-123).

Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 29 грудня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати та у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с.136-143).

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

- він не приймав участі в розгляді справи, не був сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи по суті,

- судом не було вирішено питання про повернення йому запчастин, які підлягають заміні,

- суд у порушення вимог закону, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, не врахував ступінь його вини , обставини справи, глибину та тривалість моральних страждань позивача, яких він зазнав унаслідок ДТП, принципи розумності, виваженості і справедливості.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги (а.с.174-179).

Учасники судового процесу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавали, що відповідно до правил ч.2ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у їх відсутність.

При цьому, відповідно до положень ч.ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Враховуючи наведену норму процесуального закону та ту обставину, що сторони не прийняли участь у судовому засіданні 06 грудня 2022 року, датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення, а саме: 12 грудня 2022 року.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу, як власнику транспортного засобу ВАЗ-21011, внаслідок ДТП завдано матеріальну шкоду у розмірі 22 235,69грн., що становить різницю між вартістю автомобіля до ДТП та вартістю автомобіля після ДТП. Відповідач, як винна особа у настанні ДТП, має нести матеріальну відповідальність за завдану шкоду; будь-яких заперечень щодо підстав та предмету позову останній не надав.

Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд вважав, що в результаті неправомірних дій ОСОБА_1 позивачу було завдано моральних страждань, встановлено причинний зв`язок між протиправними діями відповідача та наслідками, що настали. При цьому, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд взяв до уваги характер правопорушення, глибину душевних страждань, наявність доказів щодо отримання позивачем тілесних ушкоджень, на які він посилається як на обґрунтування страждань, а також вимоги розумності та справедливості та дійшов висновку, що співмірним і справедливим підлягає відшкодуванню моральна шкода в розмірі 15 000 грн.

Колегія суддів повністю з такими висновками суду погодитись не може з огляду на таке.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником транспортного засобу ВАЗ-21011, д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 05 травня 2017 року (а.с.9).

25 липня 2020 року о 15год. 30хвил. на 2км+500м автодороги Т-1631 Болград-Ізмаїл водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat В-6, д.н.з. НОМЕР_3 , не врахував дорожніх обставин, не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ-21011, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічне пошкодження.

Постановою Болградського районного суду Одеської області від 19 листопада 2020 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням передбачених ст.38 КУпАП строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.10-11).

Постановою Одеського апеляційного суду від 18 січня 2021 року постанова Болградського районного суду від 19 листопада 2020 року змінено та встановлено в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.12-13).

Згідно висновку №126/20 експертно-товарознавчого дослідження від 11 серпня 2020 року за вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВАЗ-21011, д.н.з. НОМЕР_1 , на момент дослідження становить 24 645,68 грн, ринкова вартість вказаного автомобіля після ДТП - становить 2409,99грн. (а.с.14-43).

Відомостей про те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент скоєння ДТП була застрахована матеріали справи не містять.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1ст.1166 ЦК України).

Пунктом 1 ч.1ст.1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду, і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення речі.

Враховуючи наведені норми законодавства, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди, якої зазнав позивач в результаті ДТП, що сталася з вини відповідача, підлягають задоволенню у розмірі заявленому позивачем та доведеному належними та допустимими доказами і не спростованому відповідачем.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до роз`яснень п. 14 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки " роз`яснено, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не було вирішено питання про повернення йому запчастин, які підлягають заміні. Однак, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції вирішує дане питання тільки за наявності відповідної заяви відповідача. Оскільки розгляд справи відбувся без участі відповідача в заочному порядку, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про передачу замінених запчастин, що не можуть використовуватись за призначенням, але мають певну цінність, після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Таким чином, запасні деталі, які були замінені позивачем при здійсненні ремонту автомобіля ВАЗ-21011, д.н.з. НОМЕР_1 , що не можуть використовуватись за призначенням, але мають певну цінність, підлягають поверненню позивачем відповідачу.

Дані обставини не є підставою для скасування судового рішення та відмови у задоволенні позову, однак є підставою для зміни рішення суду в його резолютивній частині.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди

Згідно з положеннями ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31березня 1995 року №4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У п.п. 5, 9 вищевказаної постанови судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Зважаючи на те, що внаслідок ДТП ОСОБА_2 тривалий час не міг користуватися своїм транспортним засобом, витрачав зусилля на відновлення пошкодженого транспортного засобу, порушенням нормального способу життя, пов`язаного з неможливістю користуватися автомобілем певний час, відсутністю доказів, що відповідач намагався відшкодувати шкоду, є інвалідом 2 групи, наявність доказів щодо отримання тілесних ушкоджень як обґрунтування страждань, апеляційний суд вважає, що 15 000 грн. моральної шкоди є розумним співмірним та справедливим відшкодуванням.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення».

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач завдав моральних страждань - є необґрунтованими та безпідставними, оскільки є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, які відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Колегія суддів відхиляє також доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи та несповіщення його за місцем проживання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 у виконання вимог ст.128 ЦПК України судом першої інстанції сповіщувався за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Одне поштове повідомлення за вказаною адресою було вручено адресату під підпис, наступні поштові повідомлення поверталися з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.60, 81-82, 94-95). Іншої адреси матеріали справи не містять.

Посилання на те, що з червня по жовтень 2021 року ОСОБА_1 перебував за межами України, не приймаються до уваги, оскільки всупереч вимогам ст.131 ЦПК України з відповідною заявою про зміну місця проживання останній до суду не звертався. Тим паче, його інтереси в суді першої інстанції на підставі ордеру серії ОД №666268 від 17 травня 2021 року представляв адвокат Дімов Д.П. , який також не сповістив суд про зміну місця проживання відповідача. Адвокат належним чином сповіщувався судом про дати призначення судових засідань шляхом направлення судових повісток на його електронну адресу, а про призначення судового засідання на 22 жовтня 2021року був сповіщений під особистий підпис (а.с.80, 92,107а,115). При цьому, адвокат неодноразово, перед майже кожним судовим засіданням, подавав до суду заяви про відкладення підготовчого судового засідання з різних підстав.

Враховуючи викладені обставини, відповідач особисто, так і в особі свого представника, належним чином сповіщувалися судом першої інстанції про розгляд справи.

У підготовче судове засідання, призначене на 08 листопада 2021 року ОСОБА_1 та його представник знову не з`явилися. В той же день представник ОСОБА_4 вп`яте подав до суду заяву про відкладення розгляду справи з посиланням на зайнятість в іншому судовому процесі, не надавши ніякі докази (а.с.71,86,107,110,117). Ухвалою суду від 08 листопада 2021 року судом визнано з боку представника відповідача зловживанням правом з метою затягування строків розгляду справи, підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті.

Згідно з ч.1ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції в установленому законом порядку ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача, який не з`явився, у порядку заочного розгляду справи.

Інших доводів апеляційна скарга не мітить.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати у доповненні або в зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення вимог апеляційної скарги, і як наслідок для зміни оскаржуваного рішення шляхом доповнення його резолютивної частини рішення про зобов`язання позивача після отримання відшкодування матеріальної шкоди передати відповідачу пошкодженні автомобільні деталі, що не можуть використовуватись за призначенням, але мають певну цінність.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Болградського районного суду Одеської області від 08 листопада 2021 року змінити, доповнивши його резолютивну частину наступним абзацом:

Зобов`язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 після відшкодування ним матеріальної шкоди пошкоджені автомобільні деталі, що не можуть використовуватись за призначенням, але мають певну цінність.

В решті заочне рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді: