Провадження №2/359/1748/2022
18 листопада 2022 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Журавського В.В.
при секретарі Алфімовій І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків, заподіяних злочином, -
І. Короткий зміст позовних вимог.
2. Заяви (клопотання) учасників справи.
Позивач надав до суду заяву, якою підтримав пред`явлений позов та просив суд його задовольнити у повному обсязі, розгляд цивільної справи просила здійснити за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.76).
Відповідач у судове засідання не з`явився та про своє ставлення до пред`явленого позову не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими відправленнями (а.с.74).
3. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2022 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.62-63).
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2022 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.72).
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України.
4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Встановлено, що 04 жовтня 2007 року ОСОБА_1 уклав з ЗАТ «УСК «Дженералі Гарант» договір добровільного страхування життя №0002860 за програмою «Бізнес Мен Поліс». За умовами якого, ОСОБА_1 зобов`язався протягом 10 років, тобто до 03 жовтня 2017 року, щорічно сплачувати страхові внески у розмірі 200 доларів США, а ЗАТ «УСК «Дженералі Гарант» зобов`язався здійснити страхову виплату у випадку настання страхового випадку, а саме: дожиття до закінчення дії договору страхування у розмірі 1694 доларів США, смерть в період дії договору - 1864 доларів США та смерть внаслідок нещасного випадку - 1694 доларів США. Вказані обставини підтверджуються копією полісу страхування життя та копіюєю заяви на страхування життя (а.с.7-8).
22 жовтня 2009 року ОСОБА_1 та ЗАТ «УСК «Дженералі Гарант» уклали додаткову угоду до договору довгострокового страхування життя №2860 від 04 жовтня 2007 року, згідно з якою погодили відстрочити платіж в сумі, що еквівалентно 200 доларів США на термін до 04 січня 2010 року (а.с.17).
Згідно копій квитанцій від 03 жовтня 2008 року, а також від 30 вересня 2015 року та 03 жовтня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 сплачував страхові платежі (а.с.20,22,24).
03 жовтня 2017 року настав страховий випадок - дожиття страхувальником до закінчення дії договору страхування.
Незважаючи на це, ЗАТ «УСК «Дженералі Гарант» не виплатив на користь позивача страхову суму у розмірі 1694 доларів США.
Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл.67 «Страхування» розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» ЦК України.
5. Норми права та судова практика, якими суд керується суд при вирішенні спору.
5.1. норми матеріального права.
Згідно з ч.1 та ч.2 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно з п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
У відповідності до ч.2 ст.48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава.
За змістом правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18) відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
5.2. норми процесуального права.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з п.3 ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.
6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.
Встановлено, що договір довгострокового страхування життя №0002860 від 04 жовтня 2007 року був укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ «УСК «Дженералі Гарант».
Таким чином саме у ЗАТ «УСК «Дженералі Гарант» виникло зобов`язання з виплати на користь ОСОБА_1 страхової суми у розмірі 1694 доларів США після настання страхового випадку, визначеного умовами договору, тобто дожиття ОСОБА_1 до закінчення дії договору страхування.
Всупереч вимогам ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження тієї обставини, що обов`язок з виплати страхової суми за вищевказаним договором добровільного страхування життя перейшов від ЗАТ «УСК «Дженералі Гарант» до ОСОБА_2 .
З цієї підстави, суд вважає, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у спірних правовідносинах.
Встановлено, що в жодне з судових засідань призначених в ході розгляду даної цивільної справи позивач не з`явився. Натомість направив до суду заяву про розгляд цивільної справи за його відсутності.
Тому позивач клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв. Крім цього, неявка позивача у судові засідання перешкодила суду роз`яснити його права, на виконання вимог п.3 ч.5 ст.12 ЦПК України, про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідача.
На підставі викладеного та керуючись ч.1 та ч.2 ст.15, ст.16, ст.979, п.3 ч.1 ст.988 ЦК України, ч.1 ст.4, п.3 ч.5 ст.12, ч.1 та ч.6 ст.81, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268, ч.1 ст.280 ЦПК України, суд, -
Заочне рішення може бути переглянуте Бориспільським міськрайонним судом Київської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Дата складення повного заочного рішення суду - 18 листопада 2022 року.
Суддя підпис
З оригіналом згідно:
Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський