Постанова

Іменем України

30 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 754/15162/19

провадження № 61-12909св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

стягувач (заявник) - ОСОБА_1 ,

боржник - ОСОБА_2 ,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 16 січня 2020 року в складі судді Панченко О. М. та постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2021 року в складі колегії суддів: Музичко С. Г., Болотова Є. В., Лапчевської О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Радянського району міста Гомеля (Республіка Білорусь) від 11 травня 2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обґрунтування вимог зазначала, що вказане рішення іноземного суду набрало законної сили, однак належним чином боржником не виконується.

Оскільки місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано на території України, просила клопотання задовольнити, почавши здійснювати стягнення аліментів на території України з 01 липня 2019 року.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 16 січня 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 червня 2021 року, клопотання задоволено.

Визнано та надано дозвіл на примусове виконання рішення суду Радянського району міста Гомеля (Республіка Білорусь) від 11 травня 2016 року, резолютивна частина якого має наступний зміст:

«Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Кара-Куль Таш-Куримського району Ошської області Республіки Киргизстан на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 25% всіх видів його заробітку і (або) іншого доходу щомісячно, але не менше 50% бюджету прожиткового мінімуму в середньому на особу населення, починаючи з 14 липня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття».

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що передбачені статтею 466 ЦПК України вимоги до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду заявником виконані,а визначених статтею 468 ЦПК України підстав для відмови в задоволенні цього клопотання не встановлено.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2021 року ОСОБА_2 через представника ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 16 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2021 року й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з`ясували обставини, які мають значення для вирішення справи, зокрема, не з`ясували наявності чи відсутності заборгованості зі сплати аліментів, не врахували добровільну сплату ним аліментів, внаслідок чого помилково задовольнили клопотання.

Окрім цього, суд першої інстанції розглянув клопотання за його відсутності, належним чином не повідомивши про дату, час та місце судового засідання, чим позбавив його можливості подати заперечення та висловити свою позицію щодо поданого клопотання.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

28 вересня 2021 року справа № 754/15162/19 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

Установлено, що рішенням суду Радянського району міста Гомеля (Республіка Білорусь) від 11 травня 2016 року стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 25% всіх видів його заробітку і (або) іншого доходу щомісячно, але не менше 50% бюджету прожиткового мінімуму в середньому на особу населення, починаючи з 14 липня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до довідки голови суду Радянського району міста Гомеля Лобунця В. І., вищевказане рішення набрало законної сили 25 серпня 2016 року та підлягає виконанню. Боржник брав участь у розгляді справи, позов не визнав.

Постановою завідувача сектору відділу примусового виконання Залізничного району міста Гомеля Глазунової Н. Ф. від 18 липня 2019 року виконавчий документ було повернуто стягувачу у зв`язку із встановленням місця проживання боржника на території України.

Відповідно до цієї постанови, стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів не проводилось. Заборгованість зі сплати аліментів становить 598,74 рублів.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання рішення іноземного суду - поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Згідно зі статтею 463 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Частинами другою та третьою статті 466 ЦПК України передбачено, що до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи:

1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання;

2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні);

3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи;

4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше);

5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником);

6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Відповідно до статті 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено:

1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;

2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи;

3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;

4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;

5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;

6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду;

7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;

8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання;

9) в інших випадках, встановлених законами України.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина перша статті 81 ЦПК України).

Установивши, що клопотання і документи, що додані до нього, оформлено відповідно до вимог, передбачених главою 1 Розділу IX ЦПК України, врахувавши відсутність підстав для відмови в задоволенні клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, зробив правильний висновок про задоволення клопотання ОСОБА_1

Посилання ОСОБА_2 в касаційній скарзі на те, що суд першої інстанції належним чином не повідомив його про розгляд клопотання колегія суддів відхиляє як безпідставні та такі, що спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що суд надсилав ОСОБА_2 за зареєстрованою в установленому законом порядку адресою його місця проживання судову повістку про виклик до суду на 16 січня 2020 року, однак поштове відправлення повернулося з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України, враховуючи відсутність в матеріалах справи відомостей про проживання ОСОБА_2 за іншою адресою, свідчить про вручення йому цієї судової повістки.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 16 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко