Справа № 463/397/22 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/1187/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М. Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 05 травня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

в січні 2022 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2015 року. Цим же рішенням суду вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь позивача аліменти на утримання доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 728 гривень на кожну дитину, щомісячно, до досягнення ними повноліття. Донька уже досягла повноліття. Стверджує, що визначений рішенням суду розмір аліментів не відповідає потребам сина та є недостатнім для його утримання, оскільки з 2009 року хворіє, маючи ваду лівої нирки, був прооперованийоперацію та продовжує лікування, згідно останньої виписки з медичної карти від 11.01.2022 року йому поставлено діагноз: гідронефроз лівої нирки, деформація грудної клітки, алергічний риніт. Вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти в більшому розмірі, оскільки неодноразово виїзджав на роботу за межі України. З наведених підстав просить змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2015 року з 728 гривень на 4000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з врахуванням індексу інфляції до повноліття сина. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць просить допустити до негайного виконання.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 05 травня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 2500 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набранням рішенням законної сили та до досягненням дитиною повноліття.

В задоволені решти вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт покликається на те, що під час ухвалення рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2015 року, син вже мав хронічні захворювання і за весь час стан його здоров`я не погіршився. Зазначає, що добровільно виконував рішення суду та сплачував аліменти на дітей в більшому розмірі, а саме по 1000 гривень на кожну дитину. Вважає, що позивачем не доведено підстав для збільшення розміру аліментів на дитину до чотирьох тисяч, оскільки у відповідача не покращилось матеріальне становище, не покращився стан здоров`я, не змінився сімейний стан, іншої сім`ї він не створив. Стверджує, що суд першої інстанції прийшов до невірного висновку про те, що він тривалий час перебуває за кордоном та може сплачувати аліменти в розмірі 2 500 гривень, оскільки за кордоном важко знайти постійну роботу, він погано володіє польською мовою, а людей його віку неохоче приймають на роботу. Вказує, що згідний сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1 500 гривень, оскільки визначений розмір аліментів за рішенням суду в розмірі 2500 гривень є надто високим та непосильним для нього. Наголошує, що позивачка 26 лютого 2022 року перетнула кордон України та на даний час перебуває в Республіці Польща, однак невідомо де перебуває син сторін та чи дійсно він на даний момент проживає з матір`ю, оскільки така обставина є суттєвою для правильного вирішення спору.

Просить рішення суду змінити та визначити аліменти на утримання сина в розмірі 1 500 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набранням рішенням законної сили та до досягненням дитиною повноліття.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 19 жовтня 2022 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 05 травня 2022 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 05 травня 2022 року призначено на 17 год. 00 хв. 28 листопада 2022 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 05 грудня 2022 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 28 листопада 2022 року, датою ухвалення постанови є саме 05 грудня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що визначений рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2015 року розмір аліментів на момент розгляду справи став меншим за законодавчо визначений мінімальний розмір аліментів, врахував незадовільний стан здоров`я дитини та часткове визнання відповідачем позову, взяв до уваги те, що відповідач неодноразово виїзжав за межі України, що свідчить про поліпшення його майнового стану, а відтак дійшов висновку про збільшення розміру аліментів, які підлягають стягненню на сина сторін в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно з метою матеріального утримання дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини.

Частини 1-3 ст. 181 СК України передбачають, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Стаття 184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платник аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Матеріалами справи встановлено, що 01 вересня 2001 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міського управління юстиції між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №1834

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 22 серпня 2008 року, підтверджується, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 29 жовтня 2015 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого 01.09.2001 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №1834. Після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище « ОСОБА_6 ».

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 728 гривень щомісячно, та на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі у розмірі 728 гривень щомісячно, починаючи з дня уточнення позовних вимог 09.10.2015 року та до досягнення дітьми повноліття.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 29 жовтня 2015 року не оскаржувалося і набрало законної сили.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про збільшення розміру аліментів, ОСОБА_3 покликається на те, що визначений судом розмір аліментів є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку сина, враховуючи стан здоров`я дитини, а також на те, що покращилося матеріальне становище відповідача, що підтверджується його частими поїздками на роботу за межі України а відтак він має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі.

З виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_5 від 11 січня 2022 року вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено наступні діагнози: гідронефроз лівої нирки, гіпоплазія лівої нирки, деформація грудної клітки, алергійний риніт.

З наданої інформації головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби від 22 квітня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово протягом 2020-2022 років виїжджав за межі України.

Колегія суддів погоджується з твердженнями позивачки про те, що неодноразове протягом 2020 2022 років перебування ОСОБА_1 за межами України, що вимагає значних матеріальних затрат, свідчить про покращення його матеріального становища та наявність у нього доходів, а відтак спростовує доводи апелянта про відсутність у нього можливості сплачувати аліменти в більшому розмірі.

Зважаючи на те, що аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, її гармонійного розвитку, з врахуванням визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для дитини, її потреб, зважаючи на обов`язок обох батьків брати участь в матеріальному утриманні дитини, колегія суддів вважає, що збільшення розміру аліментів на сина сторін, забезпечить найбільш необхідні потреби дитини, належні умови її проживання та розвитку, і при цьому інтереси дитини сторін будуть захищеними, оскільки вона буде забезпечена матеріальним утриманням від батька, з яким не проживає, в достатньому розмірі, що гарантовано як нормами національного, так і нормами міжнародного законодавства, які наведено вище, забезпечить постійну потребу в коштах на лікування, з огляду на тяжку хворобу сина сторін.

Аналізуючи зібрані у справі докази, враховуючи, що положення ч.3 ст.181 СК України не пов`язують право особи, яка звертається з позовом про зміну способу стягнення аліментів з обов`язком надання доказів про наявність підстав для зміни розміру аліментів, а аліменти, які сплачуються відповідачем на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є недостатніми для утримання та нормального розвитку малолітньої дитини сторін, враховуючи те, що з часу присудження аліментів через інфляційні процеси в Україні значно підвищилася вартість життя і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, у зв`язку із чим раніше встановлений розмір аліментів не може забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини, оскільки він менший ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції підставно частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів та ухвалив стягувати такі в розмірі 2500.00 грн.

Враховуючи вищезазначені обставин, а також обов`язок обох батьків утримувати дитину як в період спільного проживання, так і після розірвання шлюбу, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про підставність позову про зміну розміру аліментів, а саме про їх збільшення та стягнув з відповідача на користь позивачки аліменти на сина в розмірі 2500.00 грн., але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апелянта про те, що він немає можливості сплачувати аліменти на утримання сина, ОСОБА_5 , в розмірі 2500.00 грн., колегія суддів вважає безпідставними, такими, що не заслуговують на увагу, оскільки батько дитини є особою молодого віку, є працездатним, не є інвалідом, а відтак має можливість працевлаштуватися на високооплачувану роботу.

Доводи апелянта про те, що він не може сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, не підтверджені належними та допустимими доказами та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про необхідність збільшення розміру аліментів, оскільки першочерговим обов`язком батьків є матеріальне утримання своїх дітей для забезпечення їх належного розвитку.

Інші доводи апеляційної скарги, в тому числі і покликання апелянта на можливість сплачувати ним аліменти в розмірі 1500 грн., також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про потреби дитини у коштах в розмірі 2500 грн. для її гармонійного, повноцінного розвитку та належних умов проживання, для її фізичного, розумового, духовного розвитку, стягнення аліментів в меншій сумі не відповідатиме першочерговим інтересам дитини, врахування яких є обов`язком суду при визначенні розміру аліментів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 05 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 05.12. 2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк