ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 грудня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 739/1360/21

Головуючий у першій інстанції - Іващенко А. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/925/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Поклад Д.В.

сторони:

позивач-відповідач: ОСОБА_1

відповідач-позивач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області у складі судді Іващенка А.І. від 15 липня 2022 року, місце ухвалення рішення м.Новгород-Сіверський, дата складання повного тексту рішення 22 липня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, в якому просила визнати за нею право приватної власності на автомобіль марки ЗАЗ Daewoo, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 .

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ спільного майна, в якому просив: визнати за ним право власності на 1/2 частину будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 ; залишити автомобіль марки ЗАЗ Daewoo, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 у його власності, стягнувши на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну їй частку; поділити між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільне майно: двоспальне ліжко - 2 000 грн., м`який диван - 1 000 грн., стіл кухонний - 500 грн., шафа двохдверна - 2 500 грн., шафа трьохдверна - 2 000 грн., телевізор - 2 000 грн., комп`ютер з колонками - 6 000 грн., ноутбук - 8 000 грн., принтер - 3 500 грн., мікрохвильова піч - 1 500 грн., холодильник - 3 000 грн., пральна машинка- 5 000 грн., соковижималка - 1 500 грн., бойлер - 1 500 грн., душова кабіна - 3 000 грн., унітаз - 1 000 грн., кухонна мийка - 1 000 грн., батареї опалення- 3 000 грн., цегла 2 000 шт. - 2 000 грн.

Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 26.05.2022 року затверджено мирову угоду про поділ майна, укладену 26.05.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у цивільній справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна на наступних умовах: визнано за ОСОБА_1 право власності на рухоме майно, а саме: двоспальне ліжко, пральна машинка, бойлер, батареї опалення, унітаз, принтер (зі слів позивача зламаний), соковижималка (зі слів позивача - зламана); визнано за ОСОБА_2 право власності на рухоме майно, а саме: м`який диван, стіл кухонний, шафа двохдверна, шафа трьохдверна, телевізор, комп`ютер з колонками, холодильник, душова кабінка, кухонна мийка. ОСОБА_2 у власність переходить автомобіль ЗАЗ Daewoo, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 . Зобов`язано ОСОБА_2 в строк не пізніше 11.06.2022 року виплатити ОСОБА_1 , грошову компенсацію за її частку у автомобілі ЗАЗ Daewoo, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , у погодженому сторонами розмірі - 24 000 (двадцять чотири тисячі) грн. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна - закрито. Продовжено розгляд справи за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна. Скасовано заборону на відчуження та проведення будь яких дій правового характеру щодо автомобіля ЗАЗ Daewoo, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , яка накладена згідно ухвали Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 27.08.2021 року. Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації в Чернігівській області повернути з депозитного рахунку на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , сплачені нею на рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в Чернігівській області кошти відповідно до квитанції №0.0..1 від 27.09.2021 року в розмірі 24 000 (двадцять чотири тисячі) грн., як внесення компенсації вартості частки майна у цивільній справі №739/1360/21, яка розглядалась у Новгород-Сіверському районному суді Чернігівської області.

Оскаржуваним рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 15.07.2022 року у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 15.07.2022 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги його зустрічного позову. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 15.07.2022 року ухвалено судом при невідповідності висновків суду обставинам справи, із неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції дійшов висновку про належність спірного будинку ОСОБА_1 на праві особистої власності на підставі неналежного та недопустимого доказу, внаслідок чого неправильно встановив обставини та безпідставно відмовив у задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_2 . Апелянт стверджує, що саме на ОСОБА_1 покладався обов`язок спростування презумпції належності будинку, придбаного під час шлюбу, подружжю. Спростування даної презумпції, як вказує апелянт, мало здійснюватись лише шляхом доказування джерела походження коштів, за які придбано будинок. ОСОБА_1 зазначала джерелом походження даних коштів - ''пожертва від батька'', згідно статті 729 ЦК України. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не зробив відповідних висновків стосовно доведеності або недоведеності такого джерела походження коштів. Апелянт вважає, що за наявності заяви ОСОБА_1 щодо придбання будинку за кошти, подаровані батьком, спростування презумпції права спільної власності на придбане в шлюбі майно полягало у наданні суду єдиного допустимого доказу - нотаріально посвідченого договору пожертви (дарування), відсутність якого дає підстави для висновку, що ОСОБА_1 не купувала спірний будинок на "пожертву" батька. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначають, що у заяві від 17.06.2013 року за реєстровим номером №949 не міститься інформація про джерело походження коштів, отже, дана заява не є належним доказом, який дозволяє встановити, що кошти, за які придбаний спірний будинок, були подаровані особисто ОСОБА_1 її батьком. Апелянт стверджує, що факт нотаріального посвідчення підпису ОСОБА_2 у заяві не є доказом достовірності її змісту. Апелянт вказує, що він підписав дану заяву не читаючи, оскільки вважав, що підписанням цієї заяви він лише дає згоду на оформлення будинку на ОСОБА_1 , із нотаріусом спілкувалась лише ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення у зв`язку із безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 15.07.2022 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача-позивача ОСОБА_2 - адвокат Костюченко В.К. підтримав вимоги та доводи поданої апеляційної скарги.

В судове засідання апеляційного суду позивач-відповідач ОСОБА_1 та відповідач-позивач ОСОБА_2 , належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з`явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що сторони даного спору перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.11.2010 року по 31.12.2020 року (а.с.6-7,8). Від шлюбу сторони спору мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час шлюбу, згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 17.06.2013 року, ОСОБА_1 , як покупець, придбала будинок АДРЕСА_1 за 68 998 грн. у продавця ОСОБА_4 , від імені якої діяв ОСОБА_5 (а.с.38-39). В п.7. даного договору купівлі-продажу зазначено, що ''Житловий будинок, що відчужується, належить продавцю на праві особистої приватної власності, як набутий в результаті успадкування, та набувається у особисту приватну власність, за кошти, що є особистою власністю покупця, що підтверджується заявою від чоловіка покупця, справжність підпису на якій засвідчено ОСОБА_6 , державним нотаріусом Семенівської районної державної нотаріальної контори 17 червня 2013 року за реєстровим номером №949. Оригінальний примірник цієї заяви зберігається в справах Семенівської районної державної нотаріальної контори''.

Як вбачається із нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 до Семенівської районної державної нотаріальної контори, справжність підпису ОСОБА_2 на якій засвідчено державним нотаріусом Семенівської районної державної нотаріальної контори Доля Н.М. 17.06.2013 року, за реєстровим номером №949, ОСОБА_2 повідомляє про те, що йому відомо про намір його дружини ОСОБА_1 , укласти договір купівлі-продажу та придбати житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 підтверджує, що гроші, які витрачаються на придбання об`єкта нерухомості, є особистою власністю ОСОБА_1 . Придбаний об`єкт нерухомості також буде об`єктом особистої приватної власності ОСОБА_1 . В суд з питань визнання зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями об`єктом спільної сумісної власності, ОСОБА_2 звертатись не буде (а.с.66).

Як вбачається із оскаржуваного рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 15.07.2022 року, відмовляючи у задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна у зв`язку із їх безпідставністю, суд першої інстанції виходив із документально підтверджених фактичних обставин справи, норм права, які регламентують спірні правовідносини. Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин судом першої інстанції було враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі №6-843цс17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №372/504/17, провадження №14-325цс18, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.06.2018 року у справі №711/5108/17, провадження № 61-1935св18). При цьому, судом першої інстанції зазначено у оскаржуваному рішенні від 15.07.2022 року, що ОСОБА_2 не надано суду об`єктивних та переконливих доказів, які б надавали можливість в судовому порядку визнати житловий будинок по АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а також визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя права власності саме на його 1/2 частину. У разі придбання майна хоча і у період шлюбу, але за особисті кошти одного із подружжя, дане майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того із подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. При цьому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу, не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Суд першої інстанції вказав у оскаржуваному рішенні від 15.07.2022 року, що ОСОБА_2 не спростовано докази ОСОБА_1 щодо придбання нею спірного будинку за особисті кошти, при цьому, ОСОБА_2 не надано жодного доказу на підтвердження того, що в період шлюбу ОСОБА_2 мав дохід, який використав для придбання спірного будинку. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що на придбаний ОСОБА_1 будинок, з огляду на положення пункту 3 частини першої статті 57, частини першої статті 60 Сімейного кодексу України, не поширюється режим спільного сумісного майна подружжя, оскільки у разі набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 15.07.2022 року про відмову у задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_2 не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 15.07.2022 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції дійшов висновку про належність спірного будинку ОСОБА_1 на праві особистої власності на підставі неналежного та недопустимого доказу, внаслідок чого неправильно встановив обставини та безпідставно відмовив у задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_2 . Апелянт стверджує, що саме на ОСОБА_1 покладався обов`язок спростування презумпції належності будинку, придбаного під час шлюбу, подружжю. Спростування даної презумпції, як вказує апелянт, мало здійснюватись лише шляхом доказування джерела походження коштів, за які придбано будинок. ОСОБА_1 зазначала джерелом походження даних коштів - ''пожертва від батька'', згідно статті 729 ЦК України. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не зробив відповідних висновків стосовно доведеності або недоведеності такого джерела походження коштів. Апелянт вважає, що за наявності заяви ОСОБА_1 щодо придбання будинку за кошти, подаровані батьком, спростування презумпції права спільної власності на придбане в шлюбі майно полягало у наданні суду єдиного допустимого доказу - нотаріально посвідченого договору пожертви (дарування), відсутність якого дає підстави для висновку, що ОСОБА_1 не купувала спірний будинок на "пожертву" батька.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 15.07.2022 року, виходячи із наступного.

Відповідно до приписів статті 60 Сімейного кодексу України, яка регламентує підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована, і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 57 Сімейного кодексу України, майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Факт придбання ОСОБА_1 за власні кошти спірного житлового будинку із надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 17.06.2013 року, відповідно до якого, ОСОБА_1 , як покупець, придбала будинок АДРЕСА_1 за 68 998 грн. у продавця ОСОБА_4 , від імені якої діяв ОСОБА_5 (а.с.38-39). В п.7. даного договору купівлі-продажу зазначено, що ''Житловий будинок, що відчужується, належить продавцю на праві особистої приватної власності, як набутий в результаті успадкування, та набувається у особисту приватну власність, за кошти, що є особистою власністю покупця, що підтверджується заявою від чоловіка покупця, справжність підпису на якій засвідчено ОСОБА_6 , державним нотаріусом Семенівської районної державної нотаріальної контори 17 червня 2013 року за реєстровим номером №949. Оригінальний примірник цієї заяви зберігається в справах Семенівської районної державної нотаріальної контори''.

Як вбачається із нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 до Семенівської районної державної нотаріальної контори, справжність підпису ОСОБА_2 на якій засвідчено державним нотаріусом Семенівської районної державної нотаріальної контори Доля Н.М. 17.06.2013 року, за реєстровим номером №949, ОСОБА_2 повідомляє про те, що йому відомо про намір його дружини ОСОБА_1 , укласти договір купівлі-продажу та придбати житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 підтверджує, що гроші, які витрачаються на придбання об`єкта нерухомості, є особистою власністю ОСОБА_1 . Придбаний об`єкт нерухомості також буде об`єктом особистої приватної власності ОСОБА_1 . В суд з питань визнання зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями об`єктом спільної сумісної власності, ОСОБА_2 звертатись не буде (а.с.66).

Приймаючи до уваги вищенаведене, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 15.07.2022 року доводи апеляційної скарги відносно того, що відсутність нотаріально посвідченого договору пожертви (дарування), дає підстави для висновку, що ОСОБА_1 не купувала спірний будинок на "пожертву" батька.

На підставі встановлених в ході розгляду даної справи документально підтверджених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо придбання спірного будинку за особисті кошти ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_2 у вищезазначеній нотаріально посвідченій заяві до Семенівської районної державної нотаріальної контори, справжність підпису ОСОБА_2 на якій засвідчено державним нотаріусом Семенівської районної державної нотаріальної контори Доля Н.М. 17.06.2013 року за реєстровим номером №949, визнано, що гроші, які витрачаються на придбання об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , є особистою власністю ОСОБА_1 , і даний придбаний об`єкт нерухомості, також буде об`єктом особистої приватної власності ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ході судового розгляду даної справи ОСОБА_2 жодними належними та достатніми доказами, у розумінні статей: 77,80 ЦПК України, не спростовано надані суду ОСОБА_1 докази щодо придбання нею спірного будинку за особисті кошти, при цьому, ОСОБА_2 також не надано суду жодних доказів на підтвердження тих обставин, що в період шлюбу із ОСОБА_1 він мав дохід, який використав для придбання будинку.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначають, що у заяві від 17.06.2013 року за реєстровим номером №949 не міститься інформація про джерело походження коштів, отже, дана заява не є належним доказом, який дозволяє встановити, що кошти, за які придбаний спірний будинок, були подаровані особисто ОСОБА_1 її батьком. Апелянт стверджує, що факт нотаріального посвідчення підпису ОСОБА_2 у заяві не є доказом достовірності її змісту. Апелянт вказує, що він підписав дану заяву не читаючи, оскільки вважав, що підписанням цієї заяви він лише дає згоду на оформлення будинку на ОСОБА_1 , із нотаріусом спілкувалась лише ОСОБА_1 .

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 15.07.2022 року, оскільки вони не спростовують вірного по суті висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 15.07.2022 року відносно того, що посилання ОСОБА_2 на ті обставини, що він підписав нотаріально завірену заяву, не читаючи її змісту, та вважаючи, що він дає лише згоду на оформлення будинку на ОСОБА_1 , не заслуговують на увагу, оскільки вони не підтверджені жодними доказами по справі. При цьому, суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 15.07.2022 року зазначив, що вказані доводи ОСОБА_2 спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами відносно того, що придбання спірного будинку відбулось за особисті кошти ОСОБА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу спірного будинку від 17.06.2013 року (а.с.38-39), а також нотаріально завіреною заявою ОСОБА_2 від 17.06.2013 року щодо придбання спірного будинку ОСОБА_1 за кошти, які є її особистою власністю (а.с.66).

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 15.07.2022 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які учасники судового розгляду даної справи посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом в ході розгляду даної справи.

За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 15.07.2022 року - підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 15 липня 2022 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: