Справа №938/721/21
Провадження № 2/938/43/22
23 листопада 2022 року селище Верховина
Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді Чекан Н.М.
з участю секретаря судового засідання Івасюк Г.Ю.
представника позивача адвоката Пацалової Т.В., яка приймає участь в засіданні в режимі відео конференції,
розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в порядку загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог,- Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, про визнання незаконними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки,-
ОСОБА_1 звернувся до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ №553686 від 24.02.2009 року, ЯЖ №553688 від 24.02.2009 року, ЯЗ №158201 від 20.10.2009 року, ЯЗ №158200 від 20.10.2009 року.
Ухвалою від 03.12.2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Від Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області до суду поступив відзив 15.12.2021 року (а.с.59-60) в якому відповідач зауважив про те, що позовна заява ОСОБА_1 не містить жодних вимог до Головного управління, відповідно останнім не порушено прав, свобод та інтересів позивача, а тому Головне управління в даному спорі не може бути належним відповідачем.
Ухвалою суду від 25.08.2022 року за клопотанням представника позивача змінено процесуальний статус Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, виключено його зі складу відповідачів та залучено до участі у цій справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог.
Ухвалою суду від 20.09.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача адвокат Пацалова Т.В. у судовому засіданні просила позовну заяву задоволити.
Позивач у судове засідання 23.11.2022 року не з`явився, про про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.207 ), про причину неявки не повідомив.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті судової влади України (а.с.213), судові повістки про виклик до суду повернулися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» .
Третя особа - Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області участь свого представника в судове засідання не забезпечила, попередньо подала заяву про розгляд справи без участі представника (а.с. 58-59).
Такі дії не суперечать вимогам ст. 211 ЦПК України, згідно з якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно зі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У ст. 281 ЦПК України передбачено, що про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Ухвалою суду від 04.11.2022 року постановлено проведення заочного розгляду цієї справи.
У судовому засіданні 04.11.2022 року позивач ОСОБА_1 просив позов задоволити з підстав, наведених у ньому. При цьому за питання суду відповів, що про наявність у відповідача державних актів про право власності на землю, законність яких ним оспорюється, йому стало відомо у 2013 року. Впродовж періоду з 2013 року по 2021 рік до суду про їх незаконність не звертався.
Оглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які позивач посилається, суд ухвалює таке судове рішення.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 1951 року народження, дійсно вів спільне господарство та проживав разом з ОСОБА_2 , 1951 року народження, з 1978 року по 2008 рік, про що свідчить довідка від 06.08.2015 року №2-11/487, видана виконкомом Ільцівської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області (а.с.14).
Із довідки №16 від 06.01.1987 року, виданої виконкомом Верховинської селищної ради народних депутатів Верховинського району гр. ОСОБА_3 ,1951 року народження вбачається, що її сім`я складається: чоловік ОСОБА_1 , 1951 року народження, син ОСОБА_4 , 1977 року народження, дочка ОСОБА_5 , 1979 року народження (а.с. 9).
Рішенням виконавчого комітету Верховинської селищної ради народних депутатів від 27.01.1988 року № 6 дозволено ОСОБА_3 перебудову індивідуального житлового будинку на власній присадибній ділянці на прис. Флесівка (а.с.11). У подальшому їй надано план відводу земельної ділянки під перебудову індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Архівний витяг з протоколу №2 зборів уповноважених колгоспу імені Коцюбинського від 20.04.1985 року свідчить про те, що слухали заяву ОСОБА_1 , який просив дати йому присадибну ділянку; збори уповноважених рішили: довести присадибну ділянку до 0.25 га (а.с.12).

Заочним рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 22.08.2008 року (а.с. 25-28) поділено майно в натурі, яке на праві спільної сумісної власності належало ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних долях по Ѕ частці кожному. Виділено у власність ОСОБА_2 Ѕ частину будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Зокрема в житловому будинку: приміщення II- коридор площею 4,4 кв.м. вартістю 1945,68 грн., приміщення III- баню площею 7,5 кв.м. вартістю 3316,50 грн. приміщення IV - парну площею 4,5 кв.м. вартістю 1989,90 грн., приміщення 1 - коридор площею 8,5 кв.м. вартістю 3758,70 грн., приміщення 2 - кухню площею 11,5 кв.м. вартістю 5085,30 грн., приміщення 3- кімнату площею 20,1 кв.м. вартістю 888,22 грн., приміщення 4- кімнату площею 33,6 кв.м вартістю 14857,92 грн., криницю № 1- вартістю 1732 грн., Ѕ огорожі № 2-3 вартістю 1314 грн., присадибну ділянку розміром 0,07045 га. Всього майна на загальну суму 42888,22 грн., реальна доля якого становить 54/100. Виділено у власність ОСОБА_2 1/2 частку земельної ділянки, а саме 0,2688 га земельної ділянки, яка розміщена в селищі Верховина і передана в приватну власність ОСОБА_1 для будівництва, обслуговування будівель та ведення підсобного господарства на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ІФ №015569, який видано 28.08.2002 року та зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №2565. Виділено у власність ОСОБА_1 1/2 частину будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Зокрема в житловому будинку: приміщення I-коридор площею 3,1 кв.м. вартістю 1370,82 грн., приміщення V - підвал площею 4,7 кв.м. вартістю 2078,34 грн., приміщення VI- веранду площею 6,4 кв.м. вартістю 2830,08 грн., приміщення VII- кімнату площею 20,3 кв.м. вартістю 8976,66 грн., приміщення VIII- веранду площею 7,4 кв.м. вартістю 3272,28 грн., приміщення IX- кімнату площею 25,5 кв.м. вартістю 11276,13 грн., сарай -В вартістю 3446 грн., оборіг-гараж -Г вартістю 2122 грн., вбиральню - Д вартістю 271 грн., Ѕ огорожі № 2-3 вартістю 1314 грн., присадибну ділянку розміром 0,07045 га. Всього майна на загальну суму 36957 грн., реальна доля якого становить 46/100. Виділено у власність ОСОБА_6 1/2 частку земельної ділянки, а саме 0,2688 га, яка розміщена в селищі Верховина і надана йому для будівництва, обслуговування будівель та ведення підсобного господарства на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ІФ №015569, який видано 28.08.2002 року та зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №2565.

Ухвалою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 01.09.2009 року (а.с.30-31) роз`яснено рішення від 22.08.2008 року у справі №2-83/08 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя та виділення його в натурі у власність. Зазначено, що присадибна ділянка розміром 0,1409 га в с.Ільцi присілок Флесiвка Верховинського району, виділена у власність, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині кожному, а саме по 0,07045 га входить до складу земельної ділянки загальним розміром 0,2809 га, яка відображена в державному акті на праві приватної власності на землю серії ІІІ-ІФ № 024500, що виданий на ім`я ОСОБА_2 12.02.1999 року. Решта земельної ділянки площею 0,14 га, що зазначена державному акті серії ІІІ-ІФ № 024500 від 12.02.1999 року поділу не піддавалась і залишилась у власності ОСОБА_2 .

Ухвалою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 04.04.2013 року (а.с. 32 34) заочне рішення від 22.08.2008 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна та виділення його в натурі у власність скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою суду від 30.04.2013 року (а.с.35) позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна та виділення його в натурі у власність залишено без розгляду.

Листом - роз`ясненням Верховинського районного суду від 30.07.2015 року №01-75/2015/2879/15-вих (а.с. 23-24) ОСОБА_1 повідомлено про те, що у провадженні суду перебувала справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ нерухомого майна, в якій ОСОБА_1 був відповідачем. Ухвалою суду від 19.03.2008 року відкрито провадження у справі, ухвалою суду від 02.04.2008 року призначено справу до судового розгляду. Заочним рішенням від 26.05.2008 року (№2-83/08) позов задоволено. Рішення від 26.05.2008 року було переглянуто порядку ст. 232 ЦПК України та скасовано, а в подальшому ухвалою від 30.04.2013 року (340/317/13-ц) залишено без розгляду вищевказану позовну заяву.

З виписки з інвентарних матеріалів «Коломийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації» від 17.08.2015 року вих. №2108 вбачається, що в АДРЕСА_1 згідно з архівними даними станом на 31.12.2012 року в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації право власності зареєстровано в реєстровій книзі №1 під реєстровим номером 76 за ОСОБА_2 на підставі заочного рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 22.08.2008 року справа №2-83/08 (а.с.13).

Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок Коломийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації складений 14.09.2015 року підтверджує, що ОСОБА_1 - власник садибного житлового будинку в АДРЕСА_1 (а.с.15 22).

Представником позивача 22.07.2021 року подано запит за вих №05/2021/18 (а.с.36-38) до відділу у Верховинському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про надання копій державних актів на право власності на земельну ділянку, виданих ОСОБА_2 у справі №2-83/08 на підставі рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 22.08.2008 року та від 01.09.2009 року.

Відділ у Верховинському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області листом від 30.07.2021 року надав копії державних актів, а саме:

-державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №553686, відповідно до якого ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,2688 га в смт. Верховина кадастровий номер земельної ділянки 020010125 на підставі рішення Верховинського районного суду від 22.08.2008 року, справа №2-83/08 (а.с.40);

-державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №553688, згідно з яким ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0, 2113 га в с. Ільці Верховинського району Івано-Франківської області кадастровий номер земельної ділянки 010020487 на підставі рішення Верховинського районного суду від 22.08.2008 року, справа №2-83/08 (а.с.41);

-державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №158201, відповідно до якого ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1409 га в с. Ільці Верховинського району Івано-Франківської області кадастровий номер земельної ділянки 010020487 на підставі рішення Верховинського районного суду від 22.08.2008 року та від 01.09.2009 року, справа №2-83/08 (а.с.42);

-державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №158200, згідно з яким ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0, 0704 га в с. Ільці Верховинського району Івано-Франківської області кадастровий номер земельної ділянки 010020486 на підставі рішення Верховинського районного суду від 22.08.2008 року та від 01.09.2009 року, справа №2-83/08 (а.с.43).

Таким чином, судом встановлено, що рішенням суду від 22.08.2008 року та ухвалою про роз`яснення рішеня суду від 01.09.2009 року здійснено поділ спільного сумісного майна подружжя. У 2009 році ОСОБА_2 виготовила на підставі цих судових рішень чотири державні акти на право власності на земельні ділянки. В подальшому рішення суду від 22.08.2008 року про поділ майна подружжя скасовано ухвалою суду від 04.04.2013 року (справа №340/161/13-ц), ухвалою суду від 30.04.2013 року позовну заяву залишено без розгляду. Як вбачається з рішення суду від 22.08.2008 року, земельні ділянки, які відповідач отримала у власність на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №553686 та ЯЖ №553688, раніше належали позивачу на підставі державного акта на право власності на землю серії IV-ІФ №015569, виданого 28.08.2002 року (а.с.26). Також як вбачається з ухвали про роз`яснення рішеня суду від 01.09.2009 року, земельні ділянки, які відповідач отримала у власність на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №158201 та ЯЗ №158200, раніше належали їй, тобто відповідачу, на підставі державного акта на право власності на землю серії IІІ-ІФ №024500, виданого 12.02.1999 року (а.с.31).

Вирішуючи дану справу по суті суд, звертає увагу, що згідно зі ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У ч. 1 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається з дня, коли особа дізналась або могла дізнатись про порушення свого права.

Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивачем у судовому засіданні 04.11.2022 року повідомлено, що про наявність у відповідача державних актів про право власності на землю, законність яких ним оспорюється, йому стало відомо у 2013 року, до суду він звернувся з позовом про визнання незаконними та скасування 4-х державних актів про право власності відповідача на земельні ділянки аж 18.11.2021 року, у зв`язку з чим ним пропущено строк позовної давності, встановлений у ст.257 ЦПК України.

Однак, від відповідач ОСОБА_2 , яка, як повідомив позивач, перебуває за межами України, та повідомлена про дату, час та місце розгляду справи шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті судової влади, не має можливості звернутися до суду з клопотанням про застосування строку позовної давності в цій справі.

При цьому суд звертає увагу, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. У разі, коли суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, суд повинен відмовити у задоволенні такого позову саме з цієї підстави ( постанова Верховного Суду від 21.10.2020 року у справі № 509/3589/16-ц).

Згідно зі ч. 1 ст. 16 ЦКУкраїни кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 06.04.2021 року в справі №910/10011/19, від 01.10.2019 року в справі №910/3907/18, від 30.01.2019 року в справі №569/17272/15-ц, від 11.09.2018 року в справі №905/1926/16, від 05.06.2018 року в справі №338/180/17 сформовано висновки, відповідно до яких застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричинення цим діянням наслідкам. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернененя до суду (принцип процесуальної економії).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду, зокрема, в п.99 постанови від 06.04.2021 року в справі №910/10011/19 та п.52 постанови від 02.02.2021 року в справі №925/642/19 вказала, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ч. 1 ст. 155 ЗК України).

Таким чином, законом чітко визначений спосіб захисту особи у разі порушення іншою особою її права володіння, користування чи розпорядження належною земельною ділянкою саме визнання недійсним державного акта про право власності на землю.

Відповідно до ч. 1 ст.5 та ч. 1 ст. 13 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог ита захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Однак, позивач не звернувся до суду з позовною вимогою про визнання недійсними державних актів серії ЯЖ №553686, ЯЖ №553688, ЯЗ №158201 та ЯЗ №158200, а звернувся з позовними вимогами про визнання їх незаконними та скасування. А визнання незаконним та/чи скасування державного акта на землю суперечить ч. 1 ст. 155 ЗК України і не є належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача.

При цьому суд звертає увагу, що позивач, обираючи такий спосіб захисту, як визнання незаконним та скасування державних актів про право власності на землю, посилається на ст.393 ЦПК України, у якійвизначено, що правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Однак, вказана норма права (ст.393 ЦПК України) застосовується до правових актів органу державної влади або органу місцевого самоврядування. У рішенні Коституційного Суду від 23.06.97 року №2-зп/97 (справа про акти органів Верховної Ради) вказано на відмінність між правовими/нормативними актами та неправовими/ненормативними акатами або актами індивідуальної дії. Зокрема, Конституційний суд завзначив, що «за своєю природою, ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

Враховуючи зазначений висновок єдиного органу конституційної юрисдикції, суд акцентує свою увагу на тому, що державні акти про право власності на землю не є за своєю природою правовими актами, а є актами індивуальної дії, у зв`язку з чим до них не може застосовувати положення ст.393 ЦПК України.

Крім того, судом встановлено, що земельні ділянки, які відповідач отримала у власність на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №158201 та ЯЗ №158200, раніше належали їй на підставі державного акта на право власності на землю серії IІІ-ІФ №024500, виданого 12.02.1999 року (а.с.31).

Таким чином, визнання незаконними державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №158201 та ЯЗ №158200 не призведе до поновлення прав позивача, а призведе до приналежності спірних земельних ділянок відповідачу, бо раніше належали їй на підставі державного акта на право власності на землю серії IІІ-ІФ №024500, виданого 12.02.1999 року.

Земельні ділянки, які відповідач отримала у власність на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №158201 та ЯЗ №158200раніше належали позивачу на підставі державного акта на право власності на землю серії IV-ІФ №015569, виданого 28.08.2002 року (а.с.26).

У постановах Верховного Суду України від 16.04.2014 року в справі №6-146цс13, від 28.01.2015 року в справі №6-218цс14, від 24.06.2015 року в справі №6-535цс15, постанові Верховного Суду від 26.10.2022 року в справі №402/124/21, провадження №61-4899св22 міститься висновок, що за змістом ч.1 ст.388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею і власник майна вправі витребувати його від добросовісного набувача.

Враховуючи вищевказане, ефективним способом захисту позивача щодо земельних ділянок, переданих відповідачу на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №158201 та ЯЗ №158200 є визнання недійсними вищевказаних актів та витребування вказаного майна від відповідача.

Таким чином, суд приходить до переконання, що в задоволенні цього позову слід відмовити.

У зв`язку із відмовою в задоволенні цивільного позову в повному об`ємі, відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати на відповідача не покладаються.

Керуючись ст.ст.10-13, 76-81, 41, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, про визнання незаконними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування та ім`я учасників справи, їх місцезнаходження та проживання :

ОСОБА_1 - Iвано-Франківська область, Верховинський район, село Ільці, РНОКПП НОМЕР_1 ;

ОСОБА_2 - АДРЕСА_2 ;

Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області - місто Івано-Франківськ, вулиця Академіка А.Сахарова,34, .

Суддя Наталія ЧЕКАН