ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1386/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №580/3451/19 Категорія: 300000000 Пироженко С.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,
Вініченка Б.Б., Нерушак Л.В.,
за участю секретаряЧуйко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу голови парафіяльних зборів Релігійної організації «Парафія Святих Мучениць Віри, Надії, Любові, Софії Української православної церкви» ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Черкаської обласної державної адміністрації, третя особа: Релігійна організація «Парафія Святих Мучениць Віри, Надії, Любові, Софії Української православної церкви» про визнання протиправним та скасування рішення, визнання розпорядження таким, що відповідає законодавству,

в с т а н о в и в :

До суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до Черкаської обласної державної адміністрації, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Черкаської ОДА від 02.10.2019 №606 «Про визнання таким, що втратило чинність, розпорядження Черкаської обласної державної адміністрації від 25.09.2019 № 596»;

- визнати розпорядження Черкаської обласної державної адміністрації від 25.09.2019 № 596 «Про заяву віруючих громадян» чинним та таким, що відповідає законодавству України.

Позов обґрунтовано тим, що Рішенням Помісного Собору Православної Церкви України від 15 грудня 2018 року було утворено Православну Церкву України, затверджено її Статут, обрано Предстоятеля Митрополита Київського і всієї України Епіфанія.

06 січня 2019 року Патріарший та Синодальний Томос надав Православній Церкві України автокефальний статус.

У зв`язку з цим та відповідно до ст. 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» 15 лютого 2019 рішенням загальних зборів релігійної громади «Парафії святих мучениць Віри, Надії, Любові та їх матері Софії» с. Бужанка, Лисянський район, Черкаська область вирішено змінити підлеглість Релігійної громади у канонічних та організаційних питаннях шляхом входу до складу релігійного об`єднання Православної Церкви України, Уманської єпархії та визначено, що Релігійна громада канонічно та організаційно підпорядковується Управлінню Харківсько-Полтавської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) та Київській Митрополії Української Православної Церкви (Православної Церкви України), є підзвітною єпархіальним зборам та єпархіальному архієрею Харківсько-полтавської єпархії Української православної церкви (Православної Церкви України) та, відповідно, змінити офіційне найменування релігійної організації і затвердити її статут у новій редакції.

На зборах релігійної громади були присутні 50 осіб (всього членів релігійної громади 52), з яких за перехід від Православної Церкви України Уманської єпархії до Української Православної Церкви (Православна Церква України) Харківсько-Полтавської єпархії проголосувало 41 особа, що становить більше як 2/3 від членів релігійної громади, та було засвідчено підписами громадян присутніх на зборах.

Крім того перехід від московського патріарху до Української православної Церкви (Православна Церква України) підтримали своїми підписами ще 436 віруючих громадян с.Бужанка.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями статей 7,8 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», протокол зборів та статут в новій редакції було направлено в Черкаську ОДА для його реєстрації.

Протокол, статут та інші додані документи розглядалися в ОДА, пройшли перевірку та розпорядженням Голови Черкаської ОДА № 569 від 25 вересня 2019 року зареєстровано статут та змінено назву релігійної громади.

Але 02 жовтня 2019 року Голова Черкаської ОДА видав нове розпорядження № 606 про визнання таким, що втратило чинність розпорядження № 569 від 25 вересня 2019 року, фактично скасував своє попереднє розпорядження.

Підставою для видачі розпорядження № 606 є заява настоятеля Парафії святих мучениць Віри, ОСОБА_3 , Любові та матері їх Софії Уманської єпархії православної церкви с. Бужанка, Лисянського району Яводчака Василя від 01 жовтня 2019 року.

З даним розпорядженням № 606 Релігійна Громада не погодилась так як воно прийняте необґрунтовано, без врахування обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, непропорційності, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями на досягнення яких спрямоване дане розпорядження.

За таких обставин, вважають, що розпорядження прийняте упереджено, недобросовісно з порушенням Конституції та законів України, тому звернулись до суду з вимогою про скасування даного розпорядження.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 серпня 2022 року позов задоволено.

Визнано Розпорядження Черкаської обласної державної адміністрації № 606 від 02 жовтня 2019 року «Про визнання таким, що втратило чинність Розпорядження Черкаської обласної державної адміністрації від 25 вересня 2019 року № 596» протиправним та скасовано його.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що загальні збори релігійної громади, що відбулися 15.01.2019, проведені з дотриманням вимог ст. 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», з врахуванням Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підлеглості релігійних організацій та процедури державної реєстрації релігійних організацій зі статусом юридичної особи», а також з того, що рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту викладених в протоколі від 15.01.2019 ухвалено не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади та з дотриманням вимог законодавства.

Аналізуючи дії відповідача в контексті ст. 19 Конституції України, суд зазначив, що за наявності всіх необхідних документів, розпорядження № 596 від 25 вересня 2019 року прийняте з дотриманням чинного законодавства, яке регулює порядок прийняття та реєстрацію нової редакції статуту релігійної громади, а тому з урахуванням наведеного, відповідач, приймаючи розпорядження № 596, діяв в межах наданих повноважень.

Що стосується розпорядження № 606, то суд виходив з того, що місцеві органи виконавчої влади не мають повноважень щодо визнання нечинним свого попереднього рішення, відносно конкретно визначеної особи, а отже наведене не відповідає вимогам ст. 43 Закону України «Про місцеві адміністрації».

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що розпорядження голови обласної державної адміністрації від 02 жовтня 2019 року № 606, яким визнано попереднє розпорядження від 25 вересня 2019 року № 596 таким, що втратило чинність, діяв поза межами існуючих повноважень.

Суд критично оцінив посилання про те, що був порушений порядок проведення парафіяльних зборів та прийнятих рішень, оскільки відсутня з даною назвою релігійна громада, та у справі відсутні будь-які належні та допустимі докази, про те, що рішення загальних зборі від 15 січня 2019 року визнане судом недійсним. Суд відхилив доводи про відсутність порушеного права позивача, оскільки за наявними матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 входить до складу релігійної громади «Парафії святих мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії » с. Бужанка Лисянський район Черкаська область, є особою православного віросповідання та зберігає живий зв`язок з парафією, а надані документи, що останній не належить до неї, суд оцінив критично.

Суд відхилив посилання захисника третьої особи на книгу реєстру членів релігійної громади та довідку про те, що ОСОБА_2 , не являється парафіянином Громади та не бере участі у Богослужіннях, оскільки ні статутом, ні внутрішнім розпорядчим документом громади, ведення такого реєстру не передбачено.

За відсутності зауважень з боку відповідача щодо поданої 26 червня 2019 року з додатками заяви віруючих громадян, суд дійшов висновку, що у відповідача не було законних підстав відмовити у реєстрації нової редакції статуту релігійної громади, при цьому суду не доведено, що статут або діяльність релігійної громади суперечать чинному законодавству.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, голова парафіяльних зборів Релігійної організації «Парафія Святих Мучениць Віри, Надії, Любові, Софії Української Православної Церкви» ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказане рішення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач ОСОБА_2 насправді не є головою ради релігійної громади парафії святих мучениць Віри, ОСОБА_3 , Любові та їх матері Софії с. Бужанка (як сам себе називає позивач в позовній заяві). Звернення з позовом має на меті одну ціль заволодіти майном релігійної громади «Парафія Святих Мучениць Віри, Надії, Любові, Софії Української православної церкви». В обґрунтування своїх повноважень ОСОБА_2 надав «Протокол №1 Загальних зборів релігійної громади «Парафії святих мучениць Віри, ОСОБА_3 , Любові та їх матері ОСОБА_4 єпархії Української православної церкви» від 15.09.2019, який не завірений належним чином, не містить печатки релігійної громади та не містить підпису настоятеля (керівника Релігійної організації).

Зі змісту «Протоколу №1 Загальних зборів релігійної громади «Парафії святих мучениць Віри, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та їх матері ОСОБА_4 єпархії Української православної церкви» від 15.09.2019 вбачається, що він не відповідає статуту організації, суперечить закону, не створює жодні наслідки правового характеру, оскільки є сфальсифікованим.

Додатки до «Протоколу №1 Загальних зборів релігійної громади «Парафії святих мучениць Віри, ОСОБА_3 , Любові та їх матері Софії Уманської єпархії Української православної церкви» від 15.09.2019 завірені з порушенням закону, не містить печатки релігійної громади та не містить підпису настоятеля.

Апелянт заперечує повноваження ОСОБА_2 проводити парафіяльні збори та приймати значущі рішення, будь-які документи ОСОБА_2 від імені релігійної громади вважає нікчемними.

Розпорядження Черкаської ОДА № 596 від 25.09.2019 винесене головою ОДА помилково, оскільки базувалось на підроблених документах про повноваження ОСОБА_2 .

Натомість, протокол загальних парафіяльних зборів релігійної організації «Парафія Святих Мучениць Віри, Надії, Любові, Софії с. Бужанка Лисянського району Уманської Єпархії Української православної церкви» - виготовлений відповідно до Статуту, має законну силу на відміну від протоколу парафіяльних зборів, що наданий ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 не є прихожанином та членом релігійної організації «Парафія Святих Мучениць Віри, Надії, Любові, Софії с. Бужанка Лисянського району Уманської Єпархії Української православної церкви».

Рішення Черкаської ОДА №606 від 02.10.2019 є законним, обґрунтованим, та не може бути скасованим.

Крім того, апелянт вважає, що дана справа підсудна не судам загальної юрисдикції, а господарському суду.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 , діючи від імені релігійної організації «Парафія Святих Мучениць Віри, Надії, Любові, Софії с. Бужанка Лисянського району Уманської Єпархії Української православної церкви», вважає рішення суду незаконним, тому просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти задоволення апеляційної скарги з підстав, аналогічних тим, що викладені в позові. Позивач вважає рішення суду законним та справедливим, а тому просить залишити його в силі.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

З матеріалів справи встановлено, що 31 липня 2003 року розпорядженням № 415 голови Черкаської ОДА зареєстровано статут релігійної організації «Парафії Святих мучениць Віри, Надії, Любові, Софії Української Православної Церкви», та в подальшому 30 листопада 2011 року розпорядженням голови Черкаської обласної державної адміністрації № 363 «Про заяви віруючих громадян» зареєстровано зміни до Статуту у зв`язку зі зміною назви на «Парафії святих мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії Уманської єпархії Української Православної Церкви», що діє на території с. Бужанка, Лисянського району, Черкаської області.

Керівником релігійної організації є священик - ОСОБА_1 , що підтверджено витягом з відомостей з Єдиного державного реєстру.

Рішенням Помісного Собору Православної Церкви України від 15 грудня 2018 року було утворено Православну Церкву України, затверджено її Статут, обрано Предстоятеля Митрополита Київського і всієї України Епіфанія.

06 січня 2019 року Патріаршим та Синодальним Томосом Православній Церкві України було надано автокефальний статус.

Релігійною громадою (п.1.1 Статуту Парафії святих мучениць Віри, ОСОБА_6 та матері їх Софії Уманської єпархії УПЦ від 05.11.2011 року) прийнято рішення на підставі вище зазначеного Закону змінити підлеглість, назву громади та зміни до Статуту, та звернутись до відповідних органів про його реєстрацію.

Так, 15 лютого 2019 року проведено загальні збори релігійної громади «Парафії святих мучениць Віри, ОСОБА_3 , Любові та матері їх Софії Уманської єпархії Української Православної Церкви» та рішенням зборів вирішено змінити підлеглість релігійної громади у канонічних та організаційних питаннях шляхом входу до складу релігійного об`єднання Православної Церкви України.

На зборах визначили, що релігійна громада канонічно та організаційно підпорядковується управлінню Харківсько-Полтавської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) та Київській Митрополії Української Православної Церкви (Православної Церкви України), є підзвітною єпархіальним зборам та єпархіальному архієрею Харківсько-Полтавської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) та, відповідно, на зборах змінили офіційне найменування релігійної громади та затвердили її статут у новій редакції.

З протоколу загальних зборів від 15 лютого 2019 року вбачається, що за рішення про перехід релігійної громади до складу релігійного об`єднання Православної Церкви України, із усіх членів релігійної громади, а саме 52 особи, із яких були присутні на зборах 50 осіб, проголосувало «за» - 41 особа, «проти» - 9, «утрималось» - 0. За внесення змін та доповнень, прийняття нової редакції статуту релігійної громади та подання його на реєстрацію до органів виконавчої влади, проголосувало 41 чоловік - «за», «проти» - 9 та «утрималось» - 0. Протокол підписали: голова зборів - ОСОБА_2 , секретар зборів - ОСОБА_7 та справжність підписів протоколу засвідчено Секретарем виконавчого комітету Бужанської сільської ради.

В подальшому, 26 червня 2019 року до Черкаської ОДА була подана заява віруючих громадян за підписом уповноваженого за протоколом від 15 лютого 2019 року ОСОБА_2 та до заяви було додано протокол №1 зборів від 15 лютого 2019 року, додаток №1 до протоколу №1 від 15.02.2019 зі списком осіб, які брали участь у голосуванні, та додаток №2 до протоколу №1 від 15.02.2019 зі списком членів релігійної громади, та Статут релігійної громади викладений у новій редакції.

Черкаська ОДА розглядаючи заяву віруючих громадян від 26 червня 2019 року, звернулась до Міністерства культури України Департамент у справах національностей та релігії за роз`ясненням щодо наступного: 15.02.2019 відбулися загальні збори релігійної громади на яких ухвалено ряд рішень, одне із яких щодо зміни підлеглості, з числа 9 осіб, які проголосували проти переходу, також увійшов і керівник релігійної громади священик - ОСОБА_1 .

Пунктом 9.3 Статуту, передбачено, що зміни та доповнення до нього можуть вноситися за згодою єпархіального архієрея, при цьому оскільки єпархіальний архієрей Уманської єпархії Української православної церкви, єпископ Уманський і Звенигородський Пантелиімон є керівником іншої конфесії (московський патріархат), то він не затвердить протокол із рішенням про зміну підлеглості і не дасть згоди на внесення змін до чинного статуту, тому адміністрація просила надати роз`яснення, зокрема щодо необхідності затвердження рішення загальних зборів релігійної громади щодо зміни підлеглості у єпископа Уманського і ОСОБА_8 , а також щодо отримання офіційної згоди чи відмови стосовно внесення змін до чинного статуту.

На зазначений запит, Міністерство культури України 01 серпня 2019 року направило листа, з якого вбачається, що: рішення про зміну підлеглості релігійної громади та внесення змін або доповнень до статуту ухвалюється на загальних зборах цієї громади в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації». Це питання належить до виключної компетенції загальних борів громади.

Загальні збори мають право приймати рішення з усіх питань діяльності відповідної релігійної організації, у тому числі і тих, що належать до компетенції інших органів управління (відповідно до вимог статті 98 ЦК України). Отже, ніхто (включно із священнослужителем чи органами управління громади) не може позбавити загальні збори права прийняти рішення щодо зміни підлеглості.

Загальні збори релігійної громади можуть бути скликані членами цієї громади які бажають змінити її канонічне підпорядкування (що найменше дві особи) відповідно до частин другої та третьої статті 8 Закону про свободу совісті.

Закон не передбачає й не надає особливих повноважень у справі скликання таких зборів священнослужителям. Відповідно, згода священнослужителя не є обов`язковою.

Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади.

Особи, які так чи інакше беруть участь у житті релігійної громади, вважають себе належними до неї, не підпадають під обмеження, встановлені статутами (положеннями) релігійних громад, можуть бути членами релігійної громади.

Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням).

Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади.

Це рішення засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які були присутні на зборах й підтримали вказані рішення.

Враховуючи вищезазначене роз`яснення та розглянувши заяву віруючих від 26 червня 2019 року, Черкаською ОДА прийнято розпорядження за №596, яким зареєстровано і передано на постійне зберігання Департаменту культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської обласної державної адміністрації зміни до статуту Парафії святих мучениць Віри, ОСОБА_3 , Любові та їх матері ОСОБА_4 єпархії Української православної церкви зі зміною підлеглості з «Української православної церкви» на «Православну Церкву України», зі зміною назви на РЕЛІГІЙНА ОРГАНІЗАЦІЯ «РЕЛІГІЙНА ГРОМАДА СВЯТИХ МУЧЕНИЦЬ ВІРИ, НАДІЇ, ЛЮБОВІ, СОФІЇ ХАРКІВСЬКО-ПОЛТАВСЬКОЇ ЄПАРХІЇ УКРАЇНСЬКОЇ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ (ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ УКРАЇНИ) СЕЛА БУЖАНКА ЛИСЯНСЬКОГО РАЙОНУ ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ» та викладення статуту в новій редакції.

02 жовтня 2019 року Голова Черкаської ОДА видав нове розпорядження № 606 про визнання таким, що втратило чинність розпорядження № 569 від 25 вересня 2019 року, чим фактично скасував своє попереднє розпорядження.

Підставою для видачі розпорядження № 606 є заява настоятеля Парафії святих мучениць Віри, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та матері їх Софії Уманської єпархії православної церкви с. буханка, Лисянського району Яводчака Василя від 01 жовтня 2019 року, який просив не брати до відома будь-які клопотання чи заяви та інші документи, що надійшли з 01 січня 2019 року за підписами ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , оскільки вказані особи чи будь-які інші не уповноваженні на це Парафіяльними зборами.

До заяви додав Протокол №1 Загальних Парафіяльних зборів релігійної організації від 28 лютого 2019 року, за яким прийнято рішення про залишення релігійної організації у канонічному підпорядкуванні керуючому Уманською єпархією Української Православної Церкви на чолі із Блаженнішим Митрополитом Київським і всієї України Онуфрієм. Із присутніх 13-ти осіб проголосувало «за» - 13, «проти» - 0, «утрималось» - 0. Протокол підписали: голова зборів ОСОБА_1 , секретар зборів ОСОБА_9 . Відповідно до додатку до протоколу №1 від 28.02.2019 склад членів учасників загальних парафіяльних зборів становить 15 осіб.

Вважаючи розпорядження Черкаської обласної державної адміністрації № 606 від 02.10.2019 протиправним, позивач оспорив його в судовому порядку.

Таким чином, за викладених обставин справи спір між сторонами виник з приводу законності рішення Черкаської ОДА про затвердження/скасування рішення про затвердження змін до статуту Релігійної організації зі зміною її підлеглості з «Української православної церкви» на «Православну Церкву України», зі зміною назви Релігійної організації, та затвердження статуту Релігійної організації в новій редакції.

При цьому спір виник між учасниками такої організації, стосується діяльності цієї організації, та зводиться до вирішення питання, хто є керівником громадської організації.

Колегія суддів вважає, що спірні правовідносини підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, про що зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19.

Водночас апеляційний суд враховує, що суд першої інстанції розглядав клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з підсудністю даної справи господарському суду. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 листопада 2021 року суд відмовив у задоволенні цього клопотання та вважав, що справа підсудна загальним судам, оскільки спеціальний закон Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» від 23.04.1991 №987-ХІІ визначає, що усі спори щодо реєстрації статуту релігійної організації вирішуються в порядку цивільного судочинства. При цьому, суд виходив із правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 20 листопада 2019 року у справі № 910/8132/19.

Колегія суддів Черкаського апеляційного суду не погоджується з такими міркуваннями, оскільки Закон України «Про свободу совісті та релігійні організації» від 23.04.1991 №987-ХІІ не є спеціальним в частині процедури вирішення спорів, про що наголошено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19.

Правовідносини, пов`язані з діяльністю релігійних організацій, регулюються Законом № 987-ХІІ, який був прийнятий 23 квітня 1991 року та набув чинності 06 червня 1991 року (Закон).

Положеннями статті 14 вказаного Закону було визначено, що перевищення встановленого цим Законом терміну прийняття рішень про реєстрацію статутів (положень) релігійних організацій може бути оскаржено в суд у порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством Української РСР. Зміни і доповнення статутів (положень) релігійних організацій підлягають реєстрації в тому ж порядку і в ті ж терміни, що і реєстрація статутів (положень).

Відповідно до статті 15 Закону № 987-ХІІ в редакції від 23 квітня 1991 року рішення про відмову в реєстрації статуту (положення) релігійної організації із зазначенням підстав відмови повідомляється заявникам письмово в десятиденний термін. Це рішення може бути оскаржено в суд у порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством Української РСР.

Згідно зі статтею 16 Закону № 987-ХІІ в редакції від 23 квітня 1991 року реєстрація статутів (положень) новоутворених після реорганізації релігійних організацій здійснюється в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

На момент прийняття цього Закону не існувало господарських чи арбітражних судів, не було прийнято ГПК.

Натомість на час прийняття Закону № 987-ХІІ ЦПК містив главу 31-А, в порядку якої розглядались спори громадян і юридичних осіб із суб`єктами владних повноважень щодо оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності в адміністративних правовідносинах.

Так, відповідно до статті 248-1 ЦПК (в редакції 1963 року) громадянин має право звернутися в суд із скаргою, якщо вважає, що діями службової особи ущемлено його права. У суд може бути оскаржено дії, одноособово здійснені службовими особами від свого імені або від імені органу, який вони представляють.

Отже, на час прийняття Закону існувало інше процесуальне законодавство, якому положення Закону № 987-ХІІ в редакції 1991 року кореспондували.

У подальшому Верховною Радою України було прийнято ГПК, який згодом, зазнавши змін, був викладений у редакції від 16 серпня 2020 року.

Відповідними нормами цього процесуального закону було визначено юрисдикцію спорів між юридичною особою та її учасником (засновником, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

У той же час відповідні зміни до Закону № 987-ХІІ внесені не були.

Суд звертає на увагу, що саме ГПК України та ЦПК України є спеціальними нормативними актами, до предмета регулювання якого входить, у тому числі, визначення юрисдикції та підсудності судових спорів.

Водночас визначення юрисдикції і підсудності спорів не є і не може бути предметом регулювання Закону № 987-ХІІ.

А тому положення Закону № 987-ХІІ є застарілими та не відповідають чинному процесуальному законодавству.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово формувала позиції, відповідно до яких юрисдикція судового спору визначається за предметом спору, тобто за змістом та дійсним характером спірних правовідносин.

Так, публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 805/4505/16-а). Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №804/14471/15).

Що стосується суті цього спору, то фактично підставою позову є незгода Релігійної організації з рішенням загальних зборів членів Релігійної організації про зміну канонічної підлеглості, оформленим протоколом від 15 лютого 2019 року № 1, оскільки, на думку цієї організації, воно прийняте з порушенням вимог чинного законодавства особами, які не мали права його приймати, за відсутності необхідного кворуму, всупереч статуту та раніше прийнятому на загальних парафіяльних зборах релігійної громади рішенню.

Із цього вбачається, що у позивача наявний спір не з державним реєстратором, а порушення своїх прав він убачає в ухваленні відповідного рішення загальними зборами членів Релігійної організації про зміну канонічної підлеглості та у прийнятті нової редакції статуту.

Положеннями пункту 3 частини першої статті 20 ГПК визначено, що до юрисдикції господарських судів відносяться справи у спорах між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи.

У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово визначала критерії розмежування справ між цивільною та господарською юрисдикціями, визнавши юрисдикцію господарського суду у справах про спори між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи.

Спори за участю громадського об`єднання зі статусом юридичної особи як учасника цивільних правовідносин підлягають розгляду у судах відповідно до вимог як ЦПК, так і ГПК залежно від змісту позовних вимог та сторін такого спору.

Касаційний господарський суд у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 910/13499/19 за позовом Релігійної організації до обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження голови обласної державної адміністрації, яким зареєстровано статут релігійної організації у новій редакції, зазначив про належність цієї категорії спорів до господарської юрисдикції.

В справі, що наразі переглядається Черкаським апеляційним судом, позивач ОСОБА_2 діє як голова ради релігійної громади парафії святих мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії с. Бужанка, як це зазначено у позовній заяві та випливає з її змісту.

Отже, в даному випадку, спір теж ініційований релігійною організацією, від імені якої виступає її керівник, однак повноваження на керівництво цією організацією оспорюються іншою особою, яка вважає себе керівником релігійної громади.

Відповідно до статті 13 Закону № 987-ХІІ (в чинній редакції) Релігійна організація визнається юридичною особою з дня її державної реєстрації. Релігійна організація як юридична особа користується правами і несе обов`язки відповідно до чинного законодавства і свого статуту (положення).

Згідно зі статтею 7 Закону № 987-ХІІ (в чинній редакції) релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об`єднання представляються своїми центрами (управліннями).

Положеннями частин першої п`ятої статті 8 Закону № 987-ХІІ (в чинній редакції) визначено, що релігійна громада є місцевою Релігійною організацією віруючих громадян одного й того самого культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб.

Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади. Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням).

Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості шляхом внесення відповідних змін до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюються загальними зборами релігійної громади. Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами.

Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади.

Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які підтримали таке рішення.

Отже, спори між релігійною організацією та її учасником (засновником, членом) відносяться до спорів щодо управління такою юридичною особою і мають розглядатись у порядку господарського судочинства.

У зв`язку із цим Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/10011/19 уточнила правову позицію, викладену в своїх постановах від 18 грудня 2019 року у справі № 916/2086/19, від 20 листопада 2019 року у справі № 910/8132/19, від 22 січня 2020 року у справі № 809/1025/17 та інших, у яких викладена аналогічна позиція, зазначивши, що спори між релігійною організацією та її учасником (засновником, членом), пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої організації, мають розглядатись в порядку господарського судочинства.

При цьому Велика Палата Верховного Суду знов звертала увагу, що спори, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності юридичної особи, є корпоративними в розумінні пункту 3 частини першої статті 20 ГПК незалежно від того, чи є позивач та інші учасники справи акціонерами (учасниками) юридичної особи, і мають розглядатися за правилами ГПК. Подібні за змістом висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі № 921/36/18, від 18 березня 2020 року у справі № 466/6221/16-а, від 15 квітня 2020 року у справі № 804/14471/15, від 03 листопада 2020 року у справі № 922/88/20.

Так як позов в даному випадку подано особою, яка вважає себе керівником релігійної організації, спір стосується визнання протиправним і скасування розпорядження Черкаської ОДА щодо реєстрації нової редакції статуту Релігійної організації на підставі рішення загальних парафіяльних зборів Релігійної організації про зміну підлеглості в канонічних та організаційних питаннях цієї релігійної громади, з урахуванням уточненої правової позиції Великої Палати Верховного Суду (постанова від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19), колегія суддів дійшла висновку про те, що ця справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 377 ЦПК України судове рішення суду першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 377 ЦПК України визначено, що порушення правил юрисдикції загальних судів є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, незалежно від доводів апеляційної скарги.

Якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини 1 статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (ч. 1 ст. 256 ЦПК України).

Отже рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням правил юрисдикції загальних судів, а тому відповідно до вищевикладеного апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення скасуванню із закриттям провадження у справі. Одночасно, апеляційний суд роз`яснює, що розгляд даного позову віднесено до юрисдикції господарських судів

Закінчуючи апеляційний розгляд і закриваючи провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України роз`яснює позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Черкаського апеляційного суду із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись ст. ст. 35, 255, 374, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу голови парафіяльних зборів Релігійної організації «Парафія Святих Мучениць Віри, Надії, Любові, Софії Української православної церкви» ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 серпня 2022 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Черкаської обласної державної адміністрації, третя особа: Релігійна організація «Парафія Святих Мучениць Віри, Надії, Любові, Софії Української православної церкви» про визнання протиправним та скасування рішення, визнання розпорядження таким, що відповідає законодавству, - закрити.

Повідомити позивачеві, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції Господарського суду Черкаської області.

Роз`яснити заявникові його право на звернення до Черкаського апеляційного суду протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 28 листопада 2022 року.

Судді