Дата документу 03.08.2022
Справа № 334/9169/21
Провадження № 2/334/1109/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2022 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Гнатюка О.М.,

за участі секретаря судового засідання Алєйнікової О.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя знаходиться цивильна справа за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 25.07.2018 року. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою позичальника підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які згідно до заяви отримані Позичальником для ознайомлення в письмовій формі. Підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який у подальшому збільшився до 5000,00 грн. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 10.09.2019 року.

Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, за думкою позивача, є відповідачка.

Позивачем 27.08.2020 року була направлена претензія кредитора до Другої Запорізької державної нотаріальної контори, та 08.09.2020 отримана відповідь, в якій зазначалося, що претензію кредитора переслано до приватного нотаріуса Вовк І.І., за місцем заведення спадкової справи, та 17.09.2020 року отримана відповідь, відповідно до якої затребувана позивачем інформація містить нотаріальну таємницю.

Позивач вважає, що відповідач прийняла спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовилась від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини.

Позивач зазначає, що згідно із ч. 3. ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

05.05.2021 року до спадкоємця позичальника було направлено лист-претензію, згідно яких позивач, пред`явив, свої вимоги, але ніяких дій не було виконано.

Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № б/н від 25.07.2018 року становить 5003,70 грн., яка складається з: 4833,93 грн. заборгованість за тілом кредиту; 169,77 грн. заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просить стягнути з відповідача разом зі сплатою судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, заяв щодо розгляду справи за його відсутності не надходила.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини не явки суду не повідомлені.

Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Статтею 174 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Суд вважає можливим, за згодою представника позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, за відсутності відповідачів.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 25.07.2018 року, згідно з якою отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно з умовами договору, розмір якого в подальшому був збільшений до 5000,0 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 619.

У розрахунку заборгованості за кредитним договором, який наданий Банком, зазначено, що про смерть позичальника ОСОБА_4 банку стало відомо 22.10.2019 року.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_4 за зазначеним кредитним договором станом на дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 становить 5003,70 грн., яка складається з: 4833,93 грн. заборгованість за тілом кредиту; 169,77 грн. заборгованість за простроченими відсотками

Відповідно до наданої позивачем копії паспорту громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії та номеру НОМЕР_2 , виданого 03.09.1996 року Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області, в графі сімейного стану міститься запис реєстрації 01.07.1974 року шлюбних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , 1953 року народження.

Проте, відповідно до наданої позивачем копії паспорту громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії та номеру НОМЕР_3 , виданого 22.10.1998 року Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області, в графі сімейного стану міститься запис реєстрації 01.11.1974 року шлюбних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Ухвалою від 01.12.2021 року витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І. копію спадкової справи, заведеної після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

07.02.2022 року до суду від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І. надійшла копія спадкової справи № 131/2019 року, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , відповідно до якої встановлено, що 11.11.2019 року до приватного нотаріуса з заявою звернулась донька померлого - ОСОБА_6 , яка виявила бажання прийняти спадщину, яка залишалась після смерті батька, за законом, та повідомила, що окрім неї є інші спадкоємці - син спадкодавця ОСОБА_7 . Інших спадкоємців, та пережившої дружини немає. Справа розпочата 11.11.2019 року, та станом на 07.02.2022 року не є закінченою, свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Відповідно до відповіді Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 11.12.2019 року за № 04-07/3/21887 на запит приватного нотаріуса від 15.11.2019 року №2277/02-14, яка міститься в матеріалах спадкової справи №131/2019 року, за адресою: АДРЕСА_1 був зареєстрований ОСОБА_4 в період з 12.12.1991 року по 29.10.2019 року, разом з ним на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 були зареєстровані: ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 .

Матеріали спадкової справи містять претензію кредитора АТ КБ «ПриватБанк» від 29.07.2020 року, яка надійшла до Другої Запорізької державної нотаріальної контори 28.08.2020 року, та в якій просив включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до спадкоємців померлого позичальника ОСОБА_4 в спадкову масу, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед Банком у розмірі 5003,70 грн., повідомити Банк чи звертались спадкоємці із заявами про прийняття спадщини, повідомити Банк про відомості осіб, які подали заяву про прийняття або відмову у прийнятті спадщини після смерті боржника, а також відомості про видані свідоцтва про право на спадщину та про осіб, які такі свідоцтва отримали.

08.09.2020 позивачем отримана відповідь від Другої Запорізької державної нотаріальної контори, в якій зазначалося, що претензію кредитора переслано до приватного нотаріуса Вовк І.І., за місцем заведення спадкової справи, та 17.09.2020 року отримана відповідь, відповідно до якої затребувана позивачем інформація містить нотаріальну таємницю.

05.05.2021 року позивачем АТ КБ «ПриватБанк» було направлено лист-претензію до відповідачки, в якому зазначено, що заборгованість ОСОБА_4 станом на дату смерті складає 5003,70 грн.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 608 ЦК України, зобов`язання смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Згідно зі кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом статті 1218, частиною третьою статті 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця.

Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Отже, спадкоємці померлого позичальника, який не виконав умови договору позики, прийнявши спадщину, в силу статей 1281, 1282 ЦК України зобов`язані у межах вартості спадщини задовольнити вимоги кредитора.

Наведені норми законодавства свідчать, що спадкоємець відповідає перед кредитором тільки в межах своєї частки у спадщині, тобто у спадкоємця виникає зобов`язання задовольнити вимоги кредитора лише в межах майна, одержаного у спадщину. У спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцем (кредитором) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування та суб`єктів спадкового процесу й випливає із суті універсального характеру спадкового правонаступництва.

Борги спадкодавця - це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами - кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати їх. Обов`язок доказувати борги померлого покладається на самого кредитора. Кредитор, який звернувся до спадкоємців, зобов`язаний надати документи, що підтверджують його вимоги.

При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року (справа № 306/2000/16-ц), яку суд враховує при вирішенні цієї справи.

За чинним законодавством спадкоємці, що прийняли спадщину, повинні виконати боргові зобов`язання в межах дійсної вартості майна, одержаного ними у спадщину. Вартість спадщини визначається на час відкриття спадщини. Отже, умовою відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця є факт прийняття спадщини. Аналогічні роз`яснення надані в абз. 2 п. 32 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Оскільки боржник помер, то відповідати перед кредитором на підставі статей 1281,1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк», як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого ОСОБА_4 , прийняла після нього спадщину та вартість майна, прийнятого спадкоємцями у спадщину.

Позивач в своєму позові зазначає, що спадкоємцем у порядку частиною третьою статті 1268 ЦК України, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідачка. На підтвердження даної обставини Банк посилається на копії паспортів позичальника та відповідача, де зазначено одну й ту саму адресу зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 . Однак, під час дослідження документів, судом встановлено, що на час відкриття спадщини відповідачка не була зареєстрована за однією адресою із спадкодавцем, а отже це не є належним та допустимим доказом того, що саме вона є спадкоємцем та прийняла після померлого спадщину. Окрім цього, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження наявності родинних відносин між відповідачем та померлим, ступені їх споріднення тощо. До того ж, оскільки боржник помер, то відповідати перед АТ КБ «ПрибатБанк» на підставі ст. ст. 1281,1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. При вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Згідно з вимогами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно достатті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачем не надано достатньо належних і допустимих доказів на підтвердження того, що хтось із спадкоємців прийняв спадщину.

За таких обставин, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з урахуванням всіх обставин та матеріалів справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, на підставі статті 141 ЦПК України, суд відмовляє також і у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 2270,00 грн судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 526, 608, 1054, 1218, 1231, 1281, 1282, 1268 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 89, 130, 141, 223, 263-266 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції Ленінський районний суд м. Запоріжжя, який ухвалив оскаржуване рішення, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Гнатюк