Провадження № 2/127/1469/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Бойко В.М.,

при секретарі Голодняк В.Ф.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-німецьке підприємство «Автострада» про стягнення заробітної плати, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до ТОВ «Спільне українсько-німецьке підприємство «Автострада» про стягнення заробітної плати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з серпня 2020 року позивач працює на ТОВ «СП «Автострада». Разом з тим, 02.05.2022 року керівництво даного підиприємства повідомило позивача, що у зв`язку із скрутним фінансовим становищем підприємства внаслідок військової агресії рф проти України та введенням на території України воєнного стану, трудові відносини позивача фактично припиненні. При цьому жодних належним чином складених документів, які б могли це підтвердити позивачу не було надано. У свою чергу, позивач намагався з`ясувати правові підстави припинення з ним трудових правовідносин та звертався до відповідача в усному порядку та просив повідомити про обставини припинення трудових відносин, і лише 24.05.2022 року він ознайомився з Наказом №33/0 від 24.03.2022 року. До цього часу позивач абсолютно не розумів з яких причин йому не виплачувалася заробітна плата. Також, позивач зазначив, що незважаючи на запровадження в країні воєнного стану він та інші працівники продовжували виконувати трудові обов`язки, але в дистанційному режимі згідно з вказівками керівництва. Таким чином, позивач просив суд стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за період з 24.02.2022 року по 24.05.2022 року в розмірі середнього заробітку, а також стягнути судові витрати.

Ухвалою суду від 09.06.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) осіб. Витребувано докази по справі.

На адресу відповідача судом була надіслана копія ухвали про відкриття провадження у справі, у якій був встановлений строк для подання відзиву, а також копія позовної заяви і доданих до неї документів, які ним отримані.

10.08.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. Вказав, що у зв`язку з введенням на території України воєнного стану, 25.02.2022 відповідачем введено в дію Наказ №32/О/1 «Про роботу Товариства в умовах воєнного стану". Згідно з п.2 Наказу, з урахуванням особливого режиму вирішено оформляти відсутність працівників Товариства в умовах воєнного стану в країні наступним чином: у разі неможливості зв`язатися з працівником, який не прийшов на роботу, через відсутність зв`язку чи з інших причин табелювати відсутність кодом «НЗ» (відсутність з нез`ясованих причин) або визначити причину відсутності працівника на роботі поважною і відповідно табелювати дні відсутності працівника на роботі кодом 1. Крім того, 24.03.2022 року набув чинності ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та відповідачем видано Наказ №33/О «Про зупинення дії трудових договорів». Згідно ч.1 Наказу 2 призупинено дію трудових договорів з працівниками за переліком, який наведений у Додатку до цього наказу. Призупинення діє з 24.03.2022 року до відновлення можливості забезпечення працівників роботою та виконання такої роботи, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану в Україні. Директор з персоналу мав забезпечити повідомлення працівників, за можливості, про зупинення дії трудових договорів, в будь-який доступний спосіб. Представник відповідача зазначив, що Законом не було передбачено в обов`язковому порядку повідомляти працівників про зупинення дії трудового договору та ознайомлювати його безпосередньо з Наказом про зупинення дії такого договору, а лише рекомендовано за можливості повідомити у будь-який доступний спосіб. Фактично позивач з`являвся на робочому місці лише 02.05.2022 року. Згідно табелів обліку використаного робочого часу за лютий-травень 2022 року позивач виходив на роботу лише в лютому місяці, за що відповідно і отримав заробітну плату. З березня по травень 2022 року позивач на робочому місці не з`являвся, що відповідно затабельовано кодом «НЗ». Таким чином, заробітна плата за березень 2022 року, а саме: до 24.03.2022 року ОСОБА_1 не нараховувалася в зв`язку з його відсутністю на робочому місці з нез`ясованих причин, а заробітна плата з 24.03.2022 року не нараховувался в зв`язку з призупинення з ним дії трудового договору. Крім того, зазначив, що розрахунок витрат на правничу допомогу є неспівмірними з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

05.09.2022 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив з уточненими позовними вимогами, у якій представник зазначив, що не погоджується з відзивом на позовну заяву з наступних підстав. Вказав, що з 24.02.2022 року позивач працював віддалено за вказівкою свого безпосереднього керівника і весь час був на зв`язку. Таким чином, аргументи відповідача щодо відсутності позивача з 24.02.2022 року до 24.03.2022 року на робочому місці з нез`ясованих причин слід оцінювати критично. Крім того, оскільки відповідачем надано довідку про розмір заробітної плати позивача, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за період з 24.02.2022 року по 24.05.2022 року в розмірі 43 248,72 грн., а також стягнути судові витрати. Відповідний розрахунок надав суду.

Також, 18.11.2022 року представником позивача було подано до суду додаткові пояснення по справі з уточненими позовними вимогами. Уточнення позовних вимог було зумовлено тим, що представником позивача було надано суду докази виплати заробітної плати позивачу за лютий 2022 року. Таким чином, вважав, що розмір заробітної плати позивача за період з 01.03.2022 року по 24.05.2022 року, який підлягає стягненню з відповідача складає 44 307,60 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Просили суд задовольнити уточненні позовні вимоги, викладені в додаткових письмових поясненнях від 18.11.2022 року.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в позові відмовити, пославшись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до Витягу з Наказу №335/к від 05.08.2022 року «Про прийом на роботу» ОСОБА_1 прийнято на посаду фахівця з публічних закупівель за основним місцем роботи та оплатою праці згідно штатного розпису 12 000,00 грн. з 06.08.2020 року із випробувальним терміном 2 місяці (а.с.54).

У свою чергу, 25.02.2022 року ТОВ «СП «Автострада» видало Наказ №32/О/1 «Про роботу Товариства в умовах воєнного стану», відповідно до якого з урахуванням особливого режиму організовано роботу працівників Товариства в умовах воєнного стану в країні, а саме: для працівників, які можуть бути присутніми на робочих місцях встановлено гнучкий режим роботи. Для працівників, у яких немає можливості бути присутніми на робочому місці, але вони можуть виконувати свою роботу, встановлено дистанційний режим роботи (а.с.50).

Відповідний Наказ №32/О/1 був вручений ОСОБА_1 16.05.2022 року, що підтверджується відстеженням поштового відправлення (а.с.51-53).

Позивач вказує, що після введення на території України воєнного стану, його безпосередній керівник повідомив про відділений режим роботи. Запропоновано оперативно взяти з офісу ноутбуки та необхідні документи для подальшої роботи (а.с.10).

Однак, 24.03.2022 року ТОВ «СП «Автострада» видано Наказ №33/О «Про зупинення дії трудових договорів», відповідно до якого, у зв`язку з призупиненням основної діяльності ТОВ «СП «Автострада», через введення на території України воєнного стану, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, зі змінами від 14.03.2022 року № 133/2022, що виключає можливість надання та виконання роботи працівниками Товариства, керуючись ст. 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року №2136-ІХ, - призупинено дію трудових договорів з працівниками за переліком, який наведений у Додатку до цього наказу. Призупинення діє з 24.03.2022 року до відновлення можливості забезпечення працівників роботою та виконання такої роботи, але не пізніше дня прийняття або скасування воєнного стану в Україні (а.с.11-12).

Як вбачається з Довідки №АС000000117 від 14.06.2022 року дохід ОСОБА_1 за період з 01.06.2021 року по 31.05.2022 року склав 126 630,39 грн. Заробітна плата з березня 2022 року по травень 2022 року не нараховувалася (а.с.55).

Відповідно до Платіжного доручення №13178327 від 22.02.2022 року ОСОБА_1 ТОВ «СП «Автострада» виплачено 6 375,60 грн. (а.с. 82).

Відповідно до Платіжного доручення №18825269 від 18.03.2022 року ОСОБА_1 ТОВ «СП «Автострада» виплачено 5 210,41 грн. (а.с. 83).

Згідно Табелю обліку використанового робочого часу за 01.02.2022 по 28.02.2022 року ОСОБА_1 відпрацьовано 20 днів, за 01.03.2022 року по 31.03.2022 року 0 днів, за 01.04.2022 року по 30.04.2022 року 0 днів, за 01.05.2022 року по 31.05.2022 року - 0 днів (а.с.56-59).

Листом №572 від 09.05.2022 року ТОВ «СП «Автострада» повідомило, що компанія зупинила діяльність практично у всіх регіонах України та не має можливості забезпечити роботою працівників згідно укладених трудових договорів. В зв`язку з цим, відсутня можливість здійснення виплат на період зупинення дії трудового договору (а.с.13).

01.06.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Держпраці у Вінницькій області із заявою про проведення перевірки за фактом невиплати заробітної плати ТОВ «СП «Автострада» (а.с.14).

На адвокатський запит ОСОБА_2 від 03.05.2022 року, ТОВ «СП «Автострада» надало відповідь №585 від 16.05.2022 року, відповідно до якої вказало, що у зв`язку з військовою агресією рф проти України, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, в Україні введено воєнний стан. Відповідно до Листа ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року дана військова агресія офіційно засвідчена форс-мажорними обставинами. Через вищезазначені форс-мажорні обставини, Товариство було змушене зупинити свою господарську діяльність (а.с.17).

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності суд прихадить до наступних висновків.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю передбачені статтями 43-46 Конституції України.

Разом з тим, відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28,29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються, у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року, який набув чинності 24.03.2022 року, цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" . На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно Прикінцевих положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Главу XIX "Прикінцеві положення" Кодексу законів про працю України (Відомості Верховної Ради УРСР, 1971 р., додаток до № 50, ст. 375) доповнено пунктом 2 такого змісту: "2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану". Цей Закон діє протягом воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану, крім частини третьої статті 13 цього Закону, яка втрачає чинність з моменту завершення виплати державою, що здійснює військову агресію проти України, відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам.

З огляду на вищевикладене, положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який регулює деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Відповідно до Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану.

Таким чином, Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Вирішуючи спір по суті, ураховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як вбачається з аналізу положень частини 1 статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», право роботодавця на призупинення трудового договору настає за певних умов. Такими умовами призупинення трудового договору з працівником є абсолютна неможливість через збройну агресію: роботодавцем надати роботу, а працівником - виконувати її. До того ж побудова цієї норми закону вказує на те, що законодавець передбачив одночасне настання як неможливості роботодавцем надати роботу, так і неможливість виконувати цю роботу працівником.

Отже, спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. При цьому, роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, а працівник не може виконати роботу. Лише наявність правової норми яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права.

Тобто, з аналізу вищевказаних положень Закону вбачається, що законом надано право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, однак таке право роботодавця не є абсолютним. Головною умовою призупинення трудового договору з працівником, є абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника - виконувати її.

Міністерство економіки України розмістило на сайті міністерства коментар до Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", зокрема і коментар до статті 13 вказаного Закону. При цьому вважають, що у зв`язку з призупиненням дії трудового договору працівник звільняється від обов`язку виконувати роботу, визначену трудовим договором, а роботодавець звільняється від обов`язку забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи. Головною умовою для призупинення дії трудового договору є абсолютна неможливість надання роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин, а також виконання інших обов`язків, передбачених трудовим договором.

Щодо абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, то роботодавець має перебувати в таких обставинах коли він не може надати роботу працівнику, в свою чергу, працівник - не може виконати роботу. Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору можуть свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Тому за умови, що працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору.

Суд дійшов висновку про відсутність належних доказів того, що станом на дату прийняття Наказу " Про зупинення дії трудового договору" позивач перебував у стані коли через збройну агресію росії проти України він не міг виконувати роботу.

Особисто позивач не був ініціатором призупинення із ним трудового договору, не звертався до відповідача з питанням про те, що він не може виконувати роботу через збройну агресію і тому слід призупинити із ним дію трудового договору, а у позові настоює на тому, що мав можливість працювати дистанційно та перебував на зв`язку з безпосереднім керівником.

Відповідне рішення про призупинення дії трудового договору ініціював та прийняв роботодавець.

Поряд із цим, з матеріалів справи вбачається, 24.03.2022 року ТОВ «СП «Автострада» видано Наказ №33/О «Про зупинення дії трудових договорів», відповідно до якого, у зв`язку з призупиненням основної діяльності ТОВ «СП «Автострада», через введення на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, зі змінами від 14.03.2022 року № 133/2022, що виключає можливість надання та виконання роботи працівниками Товариства, керуючись ст. 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року №2136-ІХ, - призупинено дію трудових договорів з працівниками за переліком, який наведений у Додатку до цього наказу. Призупинення діє з 24.03.2022 року до відновлення можливості забезпечення працівників роботою та виконання такої роботи, але не пізніше дня прийняття або скасування воєнного стану в Україні.

На переконання суду, роботодавець приймаючи за власною ініціативою рішення про призупинення дії трудового договору, ураховуючи необхідність встановлення для цього абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, мав напередодні прийняття наказу впевнитись у тому, що працівник дійсно не може виконувати роботу, тобто у будь-який спосіб звернутись до працівника з таким питанням.

Натомість у даному випадку, відсутні докази, що позивач взагалі знав про намір роботодавця призупинити дію трудового договору та обґрунтовано розраховував, що його відсутність на робочому місці з березня місяця є погодженим із роботодавцем.

Також, суд вважає недоведеним і неможливість надання відповідачем роботи працівнику на час ухвалення наказу.

З 19.07.2022 ст. 13 Закону 2136-IX викладено в новій (розширеній) редакції. Зокрема у ч. 1 даної статті дане більш розширене визначення поняттю призупинення дії трудового договору та вказано, що це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

У частині 2 даної статі вказано, що наказ про призупинення дії трудового договору повинен містити кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові інші персональні данні відповідних працівників.

Таким чином, законодавець прямо передбачив, що призупинення дії трудового договору може відбуватись не у відношення всього персоналу, а відносно конкретних працівників (наведених у відповідному переліку).

При цьому умовами такого призупинення на тлі російської військової агресії є неможливість надання та виконання певної роботи (в новій редакції ст. 13 Закону неможливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором).

Таким чином, суд вважає, що підставами для призупинення дії трудового договору відповідно до ст. 13 Закону 2136-IX може бути не лише абсолютна непрацездатність підприємства через його руйнування чи руйнування частини його інфраструктури, а й інші, викликані збройною агресією, фактичні чинники, які не дозволяють забезпечити конкретного працівника роботою, яку він виконував раніше.

Із матеріалів справи вбачається, що установа відповідача своєї діяльності не припиняла.

Як станом на час початку збройної агресії, так і станом на час винесення наказу установа працювала та продовжує працювати.

Відповідач не надав відповідних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позивачем позовні вимоги і свідчили б про неможливість надання відповідачем роботи саме позивачу за його посадовими обов`язками, станом на час прийняття наказу.

Із матеріалів справи об`єктивно вбачається, що у разі перебування позивача на робочому місці на час вирішення питання про призупинення дії трудового договору, останній не був б включений до списку працівників з якими призупиняється дія трудового договору, що свідчить про наявність можливість роботодавця надати роботу цьому працівнику, натомість призупинення дії трудового договору не може бути прихованим покаранням.

У цій справі не доведено, що на час видання наказу, існували обставини, які виключали можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Тобто, що існувала абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника - виконувати її.

Також суд звертає увагу, що норма ст. 13 Закону 2136-IX передбачає призупинення дії трудового договору не само пособі - у зв`язку з військовою агресією проти України, а лише за умови виключення можливість надання та виконання роботи. Тому, у наказі має зазначатися інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки.

Фактичними обставинами у наказі вказано лише «у зв`язку з військовою агресією проти України», натомість взагалі не вказано про виключення можливість надання роботодавцем роботи та виконання роботи працівником.

За наведених умов, встановлено наявність підстав для задоволення позову через недоведеність відповідачем передбачених законом підстав для призупинення з позивачем дії трудового договору і, як наслідок, для невиплати позивачеві заробітної плати.

Позивачем надано розрахунок заробітної плати за період з 01.03.2022 року по 24.05.2022 року, відповідно до якого розмір заробітної плати, яку позивач просить стягнути на його користь складає: 44 307,60 грн.

Відповідний розрахунок надано суду: (14 400,00 грн. + 14 400,00 грн. / (19 + 20) - 738,46 грн.

738,46 грн. х 60 = 44 307,60 грн., де:

14 400,00 грн. розмір заробітної плати позивача в січні 2022 року;

14 400,00 грн. - розмір заробітної плати позивача в лютому 2022 року;

19 кількість робочих днів в січні 2022 року;

20 кількість робочих днів в лютому 2022 року;

738,46 грн. середньоденна заробітна плата позивача;

60 кількість робочих днів з 01.03.2022 року по 24.05.2022 року;

44 307,60 грн. загальна сума зробітної плати позивача за період з 01.03.2022 року по 24.05.2022 року.

Суд погоджується із наданим розрахунок, та вважає його вірним.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки, відповідачем необгрунтовано не здійснено нарахування заробітньої плати ОСОБА_1 у період з 01.03.2022 року по 24.05.2022 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України та ураховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд здійснює розподіл судових витрат шляхом стягнення з відповідача на користь держави судового збору 992,40 грн.

Крім того, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При визначенні розміру судових витрат, суд враховує надані адвокатом послуги з усної консультації адвоката, підготовки до складання процесуальних документів, складання позовної заяви, участь у суді першої інстанції тощо.

На підтвердження понесених витрат, представником позивача було надано Договір про надання правової допомоги №01/06/2022 від 01.06.2022 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та квитанція до прибуткового касового ордеру №1 від 01.06.2022 року на суму 10 000,00 грн.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Саме такий висновок випливає з правової позиції ВС/КГС у справі №922/1163/18 від 06.03.2019 р.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Вищевказане в повній мірі відповідає правовій позиції ВС/КГС викладеній в додатковій постанові від 24.01.2019 р. у справі №922/15944/17.

Тому, суд вважає, що представником позивача ОСОБА_2 надано необхідні докази про понесення судових витрат в розмірі 10 000,00 грн.

З огляду на зазначене, суд вважає, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката у цьому випадку є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних робіт (наданих послуг), а також часом, витраченим на виконання цих робіт (послуг).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з чим, слід стягнути з ТОВ «СП «Автострада» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у сумі 10 000,00 грн. на відшкодування витрат на правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 275, 279, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 8, 43-46, 64, 129 Конституції України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», Законами України «Про правовий режим воєнного стану», «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», ст.ст. 21, 46, 60-2, 235 КЗпП України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Автострада", код ЄДРПОУ - 40148165, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , заробітну плату за період з 01.03.2022 року по 24.05.2022 року в розмірі 44 307 (сорок чотири тисячі триста сім) гривень 60 копійок.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Автострада", код ЄДРПОУ - 40148165, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Автострада", код ЄДРПОУ - 40148165, на користь держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Автострада", код ЄДРПОУ - 40148165, адреса: м.Вінниця, вул.Д.Галицького, буд.27.

Повний текст судового рішення складено 28.11.2022 року.

Суддя: