Справа № 472/496/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2022 року смт. Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Тустановського А.О.,

за участю секретаря Щербини О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Веселинове Миколаївської області матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

27 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування.

Позовні вимоги представник позивача ОСОБА_2 обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Миколаївка Веселинівського району Миколаївської області померла матір позивача ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшло: право на земельну частку (пай) в землях КСП «Зоряний» с. Миколаївка Веселинівського району Миколаївської області, успадковане нею після смерті ОСОБА_4 , посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії МК № 0205492 від 16.11.1998 р., з відміткою про перехід права до ОСОБА_3 від 24.12.2001 р.; право власності на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , право якої посвідчене свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 21.12.2001 р. державним нотаріусом Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Болгарчук О.Ф., зареєстрованого в реєстрі за № 1408, яке на зворотньому боці містить реєстраційний напис про право власності; право власності на дві земельні ділянки загальною площею 6,30 та розташовані на території Миколаївської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії IV-МК № 020346, виданим 22.02.2001 р. Миколаївською сільською радою, а також право власності на житловий будинок розташований в АДРЕСА_2 , право якої посвідчене Договором купівлі продажу, посвідченого виконкомом Миколаївської сільської ради депутатів трудящих Веселинівського району Миколаївської області 19 серпня 1972 року.

ОСОБА_3 за життя заповіту не склала, а тому спадкування після її смерті здійснювалося за законом. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом є ОСОБА_1 як син померлої. Інших дітей та чоловіка у ОСОБА_3 не було.

Позивач прийняв спадщину після смерті матері у порядку встановленому законом. Разом з тим, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на успадкований житловий будинок АДРЕСА_2 позивач не може у зв`язку з тим, що ним не було надано жодних документів, які підтверджують право власності спадкодавця та житловий будинок, а у довідці КП «Миколаївське МБТІ № 2-198 від 26.08.2021 року вказано, що взагалі право власності на зазначений житловий будинок не зареєстровано та рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав.

Оскільки нотаріально оформити своє право на спадщину позивач не може, він звернувся з вказаним позовом до суду та просить визнати за ним право власності на право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 (Веселинівська ТГ) загальною площею 35,4 кв. м., з який житлова площа 27,7 кв. м. (на плані значиться за літ. А-1) з господарськими будівлями та спорудами: сарай (на плані значиться за літ. Б), сарай (на плані значиться за літ. В), сарай (на плані значиться за літ. Г), вбиральня (на плані значиться за літ. Д), погріб ( на плані значиться за літ. Жпд), сарай (на плані значиться за літ. З), успадкований ним після смерті матері.

Для підтвердження зазначених у позовній заяві обставин, разом з позовною заявою надійшло клопотання позивача про витребування спадкової справи № 38/2021 заведеної після смерті ОСОБА_3 ..

Ухвалою суду від 29.09.2022 року відкрито провадження у справі та справу призначено до підготовчого судового засідання. Крім того, зазначеною ухвалою від приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Євстратової О.М. витребувано копію спадкової справи № 38/2021, заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Миколаївка Веселинівського району Миколаївської області .

Ухвалою суду від 11.11.2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового засідання.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Губська Ю.О. в судове засідання не з`явились. Від представника позивача адвоката Губської Ю.О. до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та позивача, позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився. Від головного спеціаліста юрисконсульта Стаднічук А.І. надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника селищної ради, позов визнають повністю.

В зв`язку з неявкою всіх учасників справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та заяви сторін, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно зі ст. 1258 та 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частинами 1 ст. 1297 та ст. 1298 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Миколаївка Веселинівського району Миколаївської області померла ОСОБА_3 , смерть якої була зареєстрована 25 червня 2007 року Миколаївською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 10 (а.с.10).

Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої, зокрема, увійшло право на земельну частку (пай) в землях КСП «Зоряний» с. Миколаївка Веселинівського району Миколаївської області, успадковане нею після смерті ОСОБА_4 , посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії МК № 0205492 від 16.11.1998 р., з відміткою про перехід права до ОСОБА_3 від 24.12.2001 р. (а.с. 64); право власності на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , право якої посвідчене свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 21.12.2001 р. державним нотаріусом Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Болгарчук О.Ф., зареєстрованого в реєстрі за № 1408, яке на зворотньому боці містить реєстраційний напис про право власності (а.с. 57); право власності на дві земельні ділянки загальною площею 6,30 та розташовані на території Миколаївської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії IV-МК № 020346, виданим 22.02.2001 р. Миколаївською сільською радою (а.с. 60), а також право власності на житловий будинок розташований в АДРЕСА_2 , право якої посвідчене Договором купівлі продажу, посвідченого виконкомом Миколаївської сільської ради депутатів трудящих Веселинівського району Миколаївської області 19 серпня 1972 року (а.с. 16).

За життя ОСОБА_3 заповіту не склала, тому право на спадщину у порядку ч. 1 ст. 1261 ЦК України отримав син ОСОБА_1 , тобто позивач по справі.

Родинні відносини між позивачем та спадкодавцем підтверджені рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 13 квітня 2021 року (а.с. 13-14).

Матеріалами спадкової справи № 38/2021 встановлено, що позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , подавши 02 липня 2021 року приватному нотаріусу Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області Євстратовій О.М. заяву про прийняття спадщини (а.с. 51) .

Одночасно позивач ОСОБА_1 надав нотаріусу документи підтверджуючі право власності спадкодавиці на спадкове майно. Але нотаріусом були прийняті всі документи, окрім Договору купівлі продажу житлового будинку АДРЕСА_2 , посвідченого 19 серпня 1972 року виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради депутатів трудящих Веселинівського району Миколаївської області. Ознайомившись з даним Договором, нотаріус відмовився видавати свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначений житловий будинок, про що 20 грудня 2021 року видала позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. /а.с. 15/. Причину відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус обґрунтував тим, що позивачем не було надано жодних документів, які підтверджують право власності спадкодавця та житловий будинок, а у довідці КП «Миколаївське МБТІ № 2-198 від 26.08.2021 року вказано, що взагалі право власності на зазначений житловий будинок не зареєстровано та рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

19 серпня 1972 року ОСОБА_3 придбала, а ОСОБА_5 продав житловий будинок розташований в с. Миколаївка Веселинівського району Миколаївської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотньої дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином, правові вимоги до договору купівлі продажу встановлюються ЦК УРСР від 18.07.1963 року.

За змістом статей 153, 225 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець не є його власником, покупець набуває права власності лише в таких випадках, коли згідно зі статтею 145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно.

Згідно зі ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі - продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів (ст. 227 ЦК УРСР).

Відповідно до ст. 2 Положення про державний нотаріат УРСР, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 31 серпня 1964 року № 941, в населених пунктах, де немає нотаріальних контор, певні нотаріальні дії, зазначені в ст. 14 цього Положення, вчиняють виконавчі комітети сільських, селищних, районних і міських Рад депутатів трудящих. Ст. З Положення значиться, [ що державні нотаріальні контори і виконкоми сільських, селищних, районних і міських Рад депутатів трудящих при вчиненні нотаріальних дій керуються законами СРСР і УРСР, а також постановами і розпорядженнями Уряду СРСР і Уряду УРСР, цим Положенням та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій, яку видає Верховний суд УРСР. При вчиненні нотаріальних дій нотаріуси і працівники виконкомів місцевих Рад депутатів трудящий незалежні і підкоряться тільки закону.

Згідно ст. 14 даного Положення: «Виконавчі комітети сільських, селищних, районних і міських Рад депутатів трудящих у населених пунктах, де немає нотаріальних контор, вчиняють, з додержанням вимог ст. З цього Положення, такі нотаріальні дії: а) посвідчують: - договори купівлі-продажу, дарування, обміну і застави будинків на суму не більше 1000 карбованців...».

Враховуючи вимоги до форми та порядку посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулися до виконавчого комітету Миколаївської сільської ради трудящих Веселинівського району Миколаївської області й відповідно уклали Договір купівлі - продажу будинку, який був посвідчений виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради депутатів трудящих Веселинівського району Миколаївської області. Вказаний будинок був проданий за 1000 карбованців, що не суперечило Положенню, які покупець сплатив продавцю повністю. Одночасно, працівниками Миколаївської сільської ради депутатів трудящих Веселинівського району Миколаївської області, було здійснено відмітку в Погосподарській книзі щодо продажу гр. ОСОБА_5 житлового будинку гр. ОСОБА_3 , з позначкою, що: «господарство ОСОБА_5 вибуло в с. Павлівку 1972 р.» (а.с.18-24).

Відповідно до п.4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої наказом Міністерства комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року, реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, колективним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності.

Разом з тим, відповідно до абз. 2 п. 6 Інструкції, не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

Таким чином, на час купівлі спірного будинку, який побудований в сільському населеному пункті, реєстрація права власності не передбачалася.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права і на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно- правових актів.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

В ч. 3 ст. 3 зазначеного закону визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Відтак, аналіз нормативно-правових актів, діючих на той час, дає підстави вважати, що зникнення права власності на житлові будинки, споруди в сільських населених пунктах не залежало від державної реєстрації цього права.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі №6- 164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 Цивільного кодексу України, оскільки дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку

Таким чином, аналізуючи перевірені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 за життя набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , у відповідності до вимог чинного на той час законодавства.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 за життя набула право власності на житловий будинок, а позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті матері у встановленому законом порядку та неможливість оформлення ним своїх спадкових прав у нотаріуса,зазначене право власності на спадкове майно повинно перейти до позивача, а тому суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок.

На підставі вищевказаного, керуючись ст. ст. 16, 1218, 1223, 1268-1270 ЦК України та ст.ст. 76, 263-265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 (Веселинівська ТГ) загальною площею 35,4 кв. м., з яких житлова площа 27,7 кв. м. (на плані значиться за літ. А-1) з господарськими будівлями та спорудами: сарай (на плані значиться за літ. Б), сарай (на плані значиться за літ. В), сарай (на плані значиться за літ. Г), вбиральня (на плані значиться за літ. Д), погріб ( на плані значиться за літ. Жпд), сарай (на плані значиться за літ. З), успадкований ним після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Миколаївка Веселинівського району Миколаївської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 грудня 2022 року.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області: А.О. Тустановський