465/3309/17
6/465/133/22
Ухвала

Іменем України

09.12.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

за участю секретаря судового засідання Савченко А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові цивільну справу за заявою адвоката Яцуляка Тараса Романовича, який діє від імені ОСОБА_1 , про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню під час виконання рішення суду у цивільній справі №465/3309/17, -

встановив:

Заявник адвокат Яцуляк Тарас Романович, який діє від імені ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню під час виконання рішення суду у цивільній справі №465/3309/17. Заяву обгрунтовує тим, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука Володимира Ігоровича знаходиться виконавче провадження ВП №69969601 з примусового виконання за виконавчим листом № 465/3309/17, виданого 24.01.2022 року Франківським районним судом м. Львова на виконання рішення суду в цивільній справі №465/3309/17. 03.10.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Меленчуком Володимиром Ігоровичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 69969601 щодо виконання рішення суду за виконавчим листом №465/3309/17 від 24.01.2022 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Міжнародний резервний банк" заборгованість по кредитному договору №10264-ФО/2012/21 від 28.03.2012 р. в сумі 1713243,51 грн., а також судових витрат в розмірі 25698,65 грн. Зазначає, що приватний виконавець не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки всім необхідним доказам по справі, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому встановленню істини по даній справі, при цьому приватний виконавець неправильно застосував норми матеріального права та грубо порушив норми процесуального права, що потягло за собою прийняття ним незаконних постанов, які підлягають визнанню судом протиправними та скасуванню. Зазначає, що виконавчий лист № 465/3309/17 від 24.01.2022 року виданий Франківським районним судом м. Львова помилково та з грубими порушеннями вимог Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим вказаний виконавчий лист є таким, що не підлягає виконанню та не може бути законною підставою для винесення приватним виконавцем вищезазначених оскаржуваних постанов, оскільки взагалі не відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч.1 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

За приписами ч.3 цієї статті, суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи.

Представник відповідача - адвокат Яцуляк Т.Р. через електронну пошту суду подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв"язку з тим, що перебуває на лікуванні.

Відповідач ОСОБА_1 про причини неявки суд не повідомив, будь - яких заяв чи клопотань не подав, як і не подав докази об"єктивності неприбуття в судове засідання.

Зважаючи на розумні строки розгляду заяв даної категорії, суд вважає за можливе розглянути заяву за наявними матеріалами цивільної справи за відсутності учасників судового процесу.

У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши зміст скарги, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 01.10.2020р. у цивільній справі №465/3309/17, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 15.11.2021р., позов Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» заборгованість по кредитному договору №10264-ФО/2012/21 від 28.03.2012р. в сумі 1 713 243 (один мільйон сімсот тринадцять тисяч двісті сорок три) гривень 51 коп., судові витрати в розмірі 25 698 (двадцять п`ять тисяч шістсот дев`яносто вісім) гривень 65 коп.

На виконання рішення суду, яке набрало законної сили, Франківським районним судом м. Львова видано виконавчі листи.

Судом встановлено, що станом на день розгляду даної скарги рішення суду, в тому числі у примусовому порядку, відповідачем не виконано.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року» звернено увагу судів, що процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

03 жовтня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Меленчуком Володимиром Ігоровичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №69969601 з примусового виконання виконавчого листа №465/3309/17, виданого 24.01.2022р.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст.129-1 Конституції України закріплено те, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.3 ч.1 ст.3 ЗУ «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У своїй заяві скаржник зазначає, що виконавчий лист не відповідає вимогам ст.4 ЦПК України, однак суд не бере до уваги такі обгрунтування скарги, оскільки вони носять формальний характер. При цьому, суд враховує, що в матеріалах справи відсутні постанови приватного виконавця про повернення виконавчого документа, якщо такий не відповідає вимогам закону.

Твердження скаржника про те, що 15 листопада 2021 року Львівським апеляційним судом взагалі не приймалося рішення №465/3309/17 (провадження №2/465/1073/20) не відповідають дійсності, оскільки в матеріалах справи (том 1, а.с.259-262) міститься постанова Львівського апеляційного суду від 15.11.2021р. у спарві №465/3309/17 за наслідками розгляду апеляційної скарги, поданої відповідачем ОСОБА_1 (боржником у виконавчому провадженні) на рішення суду про стягнення заборгованості.

Щодо незазначення дати народження боржника, а відтак і неможливості точно встановити боржника, то суд відхиляє такі зауваження, оскільки у виконавчому листі зазначено ІПН (РНОКПП) ОСОБА_1 , який ідентифікує його особу.

Щодо нібито помилково зазначеної адреси відповідача ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 і така адреса не відповідає дійсності, то і такі обгрунтування скарги є надуманими та вводять суд в оману.

Так, в матеріалах справи (том 1, а.с.229, а.с.242) міститься заява ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, в якій він особисто зазначає свою адресу - АДРЕСА_1

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина має право на справедливий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (наприклад, справа «Жовнер проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 56848/00, § 33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Матеріали справи не містять даних, що вказаний виконавчий лист видано помилково або, що обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, фактично заявник обґрунтовує свою заяву незгодою з ухваленим судовим рішенням, яке вступило в законну силу та підлягає обов`язковому виконанню.

У даній справі судом не встановлено будь - яких порушень прав та інтересів боржника. Виконавчий документ видано на підставі рішення, яке набрало законної сили, а тому підлягає виконанню.

Отже, зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення закону, приходжу до висновку про необґрунтованість доводів заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. 432 ЦПК України, -

постановив:

У задоволенні заяви адвоката Яцуляка Тараса Романовича, який діє від імені ОСОБА_1 , про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню під час виконання рішення суду у цивільній справі №465/3309/17 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного суду.

Суддя В. Кузь