печерський районний суд міста києва
09 вересня 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі:
судді Новака Р.В.
при секретарі судового засідання Талдоновій М.Є.
учасники справи:
треті особи, які не заявляють самостійних вимог: КП Київської обласної ради «Готово» м. Києва, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єременко Людмила Олексіївна, ОСОБА_4
розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи КП Київської обласної ради «Готово» м. Києва, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єременко Людмила Олексіївна, ОСОБА_4 про скасування державної реєстрації та витребування майна із чужого незаконного володіння,
Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації та витребування із її незаконного володіння нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 57,7 (п`ятдесят сім і сім десятих) кв.м. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.12.2013 невідомою особою ОСОБА_1 було відчужено квартиру, що належить Позивачу на праві власності, поза її волею на користь третьої особи - ОСОБА_3 . Для здійснення правочину подано документи, які уповноваженими органами цим особам не видавались. В подальшому квартира була відчужена на користь ОСОБА_4 , який отримав позику у ОСОБА_2 , яку забезпечив шляхом укладання договору іпотеки від 10.07.2014, предметом якого стала спірна квартира. Відповідач у даній справі ОСОБА_2 отримала право власності на квартиру на підставі рішення Печерського районного суду міста Києва від 25.09.2015 у справі №757/5104/15-ц, яким було звернуто стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру. Жодну із вказаних осіб ОСОБА_1 не знає. Позивач ніколи не мала та не має волевиявлення на відчуження свого єдиного житла. Всі правочини здійснені поза волею Позивача без будь-яких схвалень таких правочинів у майбутньому, у зв`язку із чим Позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.
Враховуючи викладене, позивач, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив суд скасувати Рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 №33164985, прийняте 26.12.2016 державним реєстратором філії КП Київської обласної ради «Готово» м. Києва Чуйко Г.Г., визнати за ОСОБА_1 право власності на вказану квартиру, витребувати із незаконного володіння ОСОБА_2 у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 57,7 кв.м., визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування вказаною квартирою, скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі та виселити її, а також вселити ОСОБА_1 до квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді Печерського районного суду міста Києва Васильєвої Н.П. від 15.05.2017 відкрито провадження у справі. 29.09.2017 було проведено повторний автоматичний розподіл справи у зв`язку з перебуванням судді Васильєвої Н.П. на лікарняному.
Ухвалою від 29.09.2017 справа прийнята до провадження судді Новака Р.В. та призначена до розгляду.
Ухвалою від 25.06.2018 за клопотанням позивача було застосовано заходи забезпечення позову, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , із забороною відчуження.
Ухвалою від 11.10.2021 у справі за вказаним позовом закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті.
В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Від відповідача відзив на позов не надходив до суду, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками, судом направлялися за місцем проживання (перебування) вказаним в позовній заяві, проте поштова кореспонденція на адресу суду поверталась з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Представник третьої особи - КП Київської обласної ради «ГОТОВО» про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, представник подав через канцелярію суду клопотання про розгляд справи без участі.
Третій особі - ОСОБА_4 направлялась копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками, судом направлялися за місцем проживання (перебування) вказаним в позовній заяві, проте поштова кореспонденція на адресу суду поверталась з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Третій особі - ОСОБА_3 направлялась копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками, судом направлялися за місцем проживання (перебування) вказаним в позовній заяві, проте поштова кореспонденція на адресу суду поверталась з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
За таких обставин, суд розглянув справу в порядку заочного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку.
Позивач ОСОБА_1 отримала право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 57,7 кв.м., відповідно до Розпорядження Відділу приватизації державного житлового фонду Печерської районної державної адміністрації від 01.04.1997 №631 «Про приватизацію квартири АДРЕСА_1 », на підставі якого видано Свідоцтво про право власності на житло, зареєстроване Бюро технічної інвентаризації і записане у реєстрову книгу за НОМЕР_6 07.04.1997 (т. 1 а.с.12-13).
Київське міське бюро технічної інвентаризації листом від 16.03.2017 №КВ-2017 №9694 (т. 1 а.с. 15) повідомило, що згідно з даними реєстрових книг Бюро, квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлофонду Печерського району 01.04.1997, наказ №631.
Листом від 04.03.2021 №105-105/ОП/К-54/1-362 Печерська районна в місті Києві державна адміністрація надала копію поквартирної картки форми Б про реєстрацію осіб у спірній квартирі з 1959 року по теперішній час, якою підтверджено факт реєстрації місця проживання та володіння спірною квартирою Позивачем безперервно з 1963 року.
Однак, 23.12.2013 третьою особою ОСОБА_1 було відчужено квартиру АДРЕСА_1 на користь - ОСОБА_3 , якого також залучено третьою особою у справі.
Зазначений договір було засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О. та зареєстровано в реєстрі за №1595 (т.1 а.с.82-84)
Для підтвердження своєї особи ОСОБА_1 надав паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Печерським РУ ГУ МВС України в місті Києві 12.11.2009 р. (т.1 а.с. 89-90).
Відповідно до листа від 18.04.2018 №07/929-18 за підписом начальника Печерського районного відділу в місті Києві Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, бланк паспорту серії НОМЕР_1 , виданий Печерським РУ ГУ МВС України в місті Києві 12.11.2009 на ім`я ОСОБА_1 не видавався.
Зазначену інформацію підтверджено листами Київської місцевої прокуратури №6 від 12.09.2019 №48-343вих-19 та від 05.02.2020 №56-939вих20.
Для підтвердження права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 64,7 кв.м, надано Свідоцтво про право власності на житло від 01.04.1997, видане згідно розпорядження Відділу приватизації державного житлового фонду Печерського району 25.03.1997 №3846 (т.1 а.с. 85-86)
Листом від 26.01.2018 за №105/03-0024(з)/20 Печерська районна в місті Києві державна адміністрація повідомила, що згідно з архівними даними, свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , від 01.04.1997 №3846 на ім`я ОСОБА_1 , відділом приватизації державного житлового фонду Печерської райдержадміністрації не видавалось.
Таким чином, жодним офіційним органом не підтверджено наявність у ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру, в той час як право власності ОСОБА_1 належним чином підтверджено.
Натомість ОСОБА_1 на підставі недійсного паспорту та недійсного свідоцтва про право власності, інформаційної довідки, які офіційними та уповноваженими органами на його ім`я не видавалися, протиправно відчужив майно, яке законно належало ОСОБА_1 .
У зв`язку із чим, суд погоджується із доводами Позивача, що майно ОСОБА_1 , а саме квартиру АДРЕСА_1 вибуло із її володіння поза її волею.
Наданими до матеріалів справи доказами підтверджується, що в подальшому третя особа ОСОБА_3 відчужив спірну квартиру на користь третьої особи ОСОБА_4 , а ОСОБА_4 отримав позику у ОСОБА_2 , яку забезпечив шляхом укладання договору іпотеки від 10.07.2014, предметом якого стала спірна квартира.
Відповідач у даній справі ОСОБА_2 отримала право власності на квартиру на підставі рішення Печерського районного суду міста Києва від 25.09.2015 у справі №757/5104/15-ц, яким було звернуто стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру.
Всі правочини здійснені поза волею Позивача без будь-яких схвалень таких правочинів у майбутньому.
Відповідно до Узагальнення Пленуму Верховного суду України від 24.11.2008 «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», На відміну від норм ч. 1 ст. 216 ЦК (435-15) норми гл. 29 ЦК ( 435-15 ) є спеціальними. У них закріплено основні способи захисту права власності, що можуть застосовуватися власником майна, зокрема з метою повернення майна в натурі, переданого за недійсним правочином (наприклад, віндикація). Вважаємо, що ст. 330 ЦК чітко розмежовує випадки, в яких належним способом захисту порушеного права є визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності, від випадків, коли має заявлятися позов про витребування майна з чужого незаконного володіння. Якщо майно передане власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваним, то позов про визнання правочину недійсним та (або) про застосування наслідків недійсності правочину має пред`являтися тоді, коли майно залишається у набувача. Тобто якщо вчинений один правочин і повернути майно можна шляхом застосування реституції, то ефективним способом захисту буде визнання правочину недійсним. Якщо ж набувач, який набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, потрібно звертатися з віндикаційним позовом.
Якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Проте в цьому випадку немає перешкод для задоволення лише віндикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді. Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення ст. 216 ЦК України, є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача).
У разі задоволення віндикаційного позову суд повинен вирішити питання про відшкодування добросовісному набувачеві понесених ним витрат на придбання майна. Такі витрати має бути стягнено зі сторони, яка отримала кошти за недійсним правочином, або з особи, яка є винною в недійсності правочину.
Цивільний кодекс України передбачає, зокрема, такий самостійний спосіб захисту права власності та інших речових прав, як витребування майна із чужого незаконного володіння - віндикацію (стаття 388 ЦК України), у тому числі й від добросовісного набувача.
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Віндикацією є речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.
Заявляючи віндикаційний позов позивач має підтвердити право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. На підтвердження наявності у позивача суб`єктивного права на витребуване майно, позивач повинен надати суду відповідні докази.
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача, на підставі частини першої статті 388 ЦК України, пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло із його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.
Отже, можливість власника реалізувати його право від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника.
Керуючись вимогами ч. 2 ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Таким чином, рішення Печерського районного суду міста Києва від 25.09.2015 у справі №757/5104/15-ц, яким було звернуто стягнення на спірну квартиру не належить до процедури виконання судового рішення шляхом продажу на торгах, а тому обмеження ч. 2 ст. 388 ЦК України на це рішення не розповсюджується.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог про скасування державної реєстрації спірної квартири за відповідачем, визнання такого права власності за позивачем та витребування із незаконного володіння відповідача спірної квартири.
Разом з тим, 07.07.1997 Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру. У справі "Горнсбі проти Греції" Суд зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду1. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін. Крім того, невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.
Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
У справі «Soering vs UK» Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст.6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з ч. 2ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів.
Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не суперечить закону, а відповідає найбільш ефективному способу захисту порушених прав позивача.
Отже позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки позовні вимоги позивача є доведеними та обґрунтованими, встановлено порушення прав позивача, що підлягають захисту.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених вимог.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.202, 203, 204, 205, 207, 215, 244, 321, 387, 388, 627, 638 ЦК України, ст.ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 352-355 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб: КП Київської обласної ради «Готово» м. Києва, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єременко Людмила Олексіївна, ОСОБА_4 про скасування державної реєстрації, визнання права власності, витребування із чужого незаконного володіння - задовольнити.
Скасувати Рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 , прийняте 26.12.2016 державним реєстратором філії КП Київської обласної ради «Готово» м. Києва Чуйко Г.Г.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , право власності на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 57,7 кв.м.
Витребувати із незаконного володіння ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) у власність ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 57,7 кв.м.
Визнати ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) такою, що втратила право користування квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 57,7 кв.м.
Скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) за адресою: квартиру АДРЕСА_1 та виселити її.
Вселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , у квартиру АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. В такому випадку рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15.12.2017.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3
відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_3
третя особа: КП Київської обласної ради «Готово» м. Києва, м. Київ, пл. Лесі Українки,1
третя особа: ОСОБА_1 , АДРЕСА_5 , ІПН НОМЕР_4
третя особа: ОСОБА_3 , АДРЕСА_6 , ІПН НОМЕР_4
третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О., м. Київ, пр-т Оболонський, 30, прим. 400
третя особа: ОСОБА_4 , АДРЕСА_7 , ІПН НОМЕР_5
Суддя Р.В. Новак