Справа № 495/9028/21
З а о ч н е р і ш е н н я
14 червня 2022 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого одноособово судді Шевчук Ю.В.
при секретарі Бучка В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський Одеської області в порядку загального провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , Третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-
02.11.2021 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов позов Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , Третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором №2008/671-Ф03.14-13 від 13.02.2008 року, а саме на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , що складається в цілому з: 1-коридор, 2-житлова, 3-лоджія, 4-житлова, 5-санвузол, 6-кухня, 7-комора, житловою площею 25,1 кв.м., загальною площею 46,1 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою 16.01.1993 року по реєстру за №1-169 і зареєстрованого у Білгород-Дністровському МБТІ 10.10.1995 року під №39-4807 та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер 21863264, у рахунок погашення заборгованості перед Акціонерним товариством «Альфа-Банк» за кредитним договором №2008/671-Ф03.14-13 від 13.02.2008 року, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності.
В судове засідання представник позивача АТ «Альфа-Банк» не з`явився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність, фіксування судового процесу за допомогою звуко-записувального технічного засобу не здійснювати, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує.
В судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила.
В судове засідання третя особа ОСОБА_2 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила.
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.
Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши та перевіривши їх доказами, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних обставин.
Судом встановлено, що 13.02.2008 року АТ «Укрсоцбанк» та фізична особа ОСОБА_2 уклали кредитний договір №2008/671-Ф03.14-13.
Згідно рішення №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було прийнято рішення щодо припинення Акціонерного Товариства «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» де в п.п.1.2 визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року.
Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування Банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк».
Відповідно до умов вище значеного Договору, позивач АТ «Альфа-Банк» зобов`язується надати ОСОБА_2 кредит у сумі 25 000,00 доларів США зі сплатою 13,5% процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості: з березня 2008 року по січень 2023 року щомісячно рівними частками по 139,00 доларів США; у лютому 2023 року 119,00 доларів США з кінцевим терміном повернення заборгованості 12 лютого 2023 року.
Разом з цим, на забезпечення належного виконання зобов`язань за вказаним кредитним Договором між АТ «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_1 , 13.02.2008 року було укладено договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітовою Т.С., за умовами якого відповідач, як іпотекодавець, передав в іпотеку банку, як іпотекодержателю, нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 так складається в цілому з: 1-коридор, 2-житлова, 3-лоджія, 4-житлова, 5-санвузол, 6-кухня, 7-комора, житловою площею 25,1 кв.м., загальною площею 46,1 кв.м., яка належить іпотекодавцю (відповідачу) на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою від 16.01.1993 року за реєстровим №1-169.
Відповідно до пункту 3.3.10. Кредитного договору Позичальник зобов`язаний сплачувати необхідні платежі у розмірі та порядку, визначених у пунктах 2.6.3, 3.2.3, 4.4, 4.5, 5,4 цього Договору.
Згідно з пунктом 1.1.1 Кредитного договору з березня 2008 року по січень 2023 року щомісячно рівними частками по 139,00 (сто тридцять дев`ять) доларів США; у лютому 2023 року 119 (сто дев`ятнадцять) доларів США з кінцевим терміном повернення заборгованості 12 лютого 2023 року.
Позивач зазначає, що ОСОБА_2 в порушення умов Кредитного договору, не було здійснено погашення кредиту та нарахованих за її користування процентів у розмірі та строк передбачених Кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 27.09.2021 року у ОСОБА_2 існує заборгованість за кредитом у сумі 24 159,38 доларів США та заборгованості за відсотками 48 787,97 доларів США.
Представником позивача, було направлено листи-вимоги на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , щодо можливості врегулювання боргу та визнання відсутності претензій щодо спірного іпотечного майна.
Вищенаведене свідчить про невиконання ОСОБА_2 приписів закону, внаслідок чого, тягне за собою цивільно-правову відповідальність. У даному випадку, ОСОБА_2 несе договірну цивільно-правову відповідальність, оскільки не виконав умови узгодженого договору.
Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що, звичайно, ставляться.
Згідно ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до частини першої ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» - У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до ст. 33 Закону України «;Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.
Положеннями ст. 35 Закону України «Про іпотеку», визначається, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.
Пунктом 37,39 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (ч. 3 ст. 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає ст. 124 Конституції України. Суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.
Крім того, п. 38 вказаної Постанови, у випадку, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення його вимог, який передбачав би передачу йому права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання (ст. 37 Закону України «Про іпотеку») він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.
Наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором - не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством, враховуючи, що вказане рішення суду боржниками виконане не було.
З метою забезпечення однозначного розуміння ухваленого рішення у резолютивній частині слід зазначати, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок стягнення заборгованості за основним договором, а отже таке звернення стягнення не є додатковим стягненням, яке могло б розумітися як подвійне.
Така думка висловлена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17 (провадження № 14-546цс19).
Виходячи з положень ч.2 ст.16 ЦК України, ч.3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.
На момент розгляду справи, жодних доказів погашення боргу, відповідачем або третьою особою, суду не надано. За таких обставин суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості зі всіма складовими за рахунок реалізації предмету іпотеки, що відповідають умовам кредитного та іпотечного договорів, Цивільному кодексу України та Закону України «Про іпотеку».
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6043,50 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 572-593, 1048-1050, 1054-1055 ЦК України, ст. ст. 7, 12, 33, 36, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», суд -
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , Третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: