Справа № 286/2654/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л.

з секретарем Павленко Л. В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду і просить розділити спільно нажите майно подружжя її ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виділивши відповідачеві наступне майно: шафу-купе, ліжко, матрац «Комфорт», меблеву стінку, кухонні меблі, газову плиту «Gefest», витяжку «Сата», стабілізатор «Luxeon», меблі в прихожу «Надія», електроконвектор «General», мікрохвильову пічку «Delfa», ліжко 2-х ярусне, 2 матраци «Перлина» та мийку, загальною вартістю 32800 грн. 68 коп., та стягнувши з відповідача на її користь компенсацію 3/4 частин в спільному майні подружжя в сумі 24600 грн. 51 коп., мотивуючи тим, що 15.06.2013 вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , який 12.10.2017 було розірвано.

Від спільного проживання з відповідачем мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею. Їх син ОСОБА_5 , визнаний інвалідом. Його інвалідність пов`язана з Чорнобильською катастрофою.

Під час шлюбу з відповідачем вона з дітьми проживала у його квартирі, яка розташована по АДРЕСА_1 , де вони зробили ремонт та придбали майно, а саме: шафу-купе вартістю 6130 грн., ліжко вартістю 1940 грн., матрац «Комфорт» вартістю 1545 грн., меблеву стінку вартістю 3000 грн., кухонні меблі вартістю 7187 грн., газову плиту «Gefest» вартістю 2799 грн., витяжку «Сата» вартістю 555 грн., стабілізатор «Luxeon» вартістю 299 грн., меблі в прихожу «Надія» вартістю 1300 грн., електроконвектор «General» вартістю 790 грн., мікрохвильову піч «Delfa» вартістю 569 грн., ліжко 2-х ярусне вартістю 3400 грн., 2 матраци «Перлина» вартістю 2800 грн. та мийку вартістю 486 грн. 68 коп. на загальну суму 32800 грн. 68 коп.. Вказане майно придбано за кошти, отримані нею при народженні двох дітей. Всі чеки в неї збережені, договори на виготовлення меблів укладено із нею. Знаходиться майно у квартирі відповідача, доступу до якої з 2019 року вона не має. На її неодноразові прохання віддати їй частину майна, дитячі ліжка, відповідач їй відмовляє. На даний час їй стало відомо, що останній виставив на продаж квартиру з їхніми меблями.

Відповідачем на утримання дітей сплачуються аліменти в розмірі 2200-2400 грн. щомісячно. Даних коштів не вистачає на утримання двох дітей, враховуючи інвалідність сина - ОСОБА_5 . Купити нове майно для нормального фізичного розвитку їхніх дітей та лікування сина за вказані кошти вона немає матеріальної можливості. Оскільки, син є інвалідом, а частина майна є дитячим, тому вона просить відійти від рівності часток у майні подружжя та збільшити її частку у вказаному спільному майні подружжя до 3/4 частин. Вказане майно є неподільними речами, які знаходяться в користуванні відповідача, а тому вона просить про стягнення на її користь грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, з підстав зазначених в позовній заяві. При цьому, зазначила, що під час перебування у шлюбі вони разом з відповідачем та дітьми проживали у квартирі АДРЕСА_2 . З 2019 року доступу до вказаної квартири вона не мала. Колишній чоловік обіцяв їй віддати частину меблів, зокрема і дитячі, але не виконав свої обіцянки. На даний час квартира продана ним з усіма меблями, і без її згоди.

Відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, хоча своєчасно та належним чином, відповідно до положень ст. ст. 128-130 ЦПК України, повідомлявся про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями та оголошенням про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відзиву на позов до суду відповідачем не подано.

Суд, вислухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1ст. 61 СК України).

Згідно з ч.1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Частинами 1, 2 ст. 69 СК України закріплено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В п.п.22, 23, 24 Постанови №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням подружжя, а при не досягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст. 65 СК України).

У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховуються при поділі (п.30 постанови Пленуму).

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Частинами 1, 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

При цьому суд враховує правові позиції Верховного Суду України з аналогічних спорів.

Згідно із частинами першою, другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Верховний Суд зазначає, що за відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Системне тлумачення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України дає підстави дійти висновку, що згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача у цій справі) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача у цій справі) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого у відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.

Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 4 листопада 2020 року у справа № 662/1069/17 (провадження № 61-22889св19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що сторони з 15.06.2013 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 12.10.2017. Від вказаного шлюбу мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Син ОСОБА_5 є дитиною з інвалідністю.

Вказані обставини підтверджуються копіями: свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 15.06.2013, свідоцтв про народження дітей серії НОМЕР_2 від 14.08.2013 та серії НОМЕР_2 від 14.08.2013, експертного висновку №4769 від 21.08.2018, а також рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 12.10.2017 по справі №286/2865/17. Вказане судове рішення набрало законної сили 30.10.2017.

Копії: договорів №54 та №56 від 30.11.2013, специфікацій до договорів №№54, 56, товарного чеку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 09.08.2015, видаткової накладної №ХСВ-000411 від 20.03.2015, квитанції з магазину «Фокстрот» від 29.04.2014, товарних чеків магазину «Інтерьер» від 04.01.2014, товарних чеків магазину «Електроніка» від 30.11.2013 (а. с. 11-14, 25-28), в свою чергу, підтверджують факт придбання сторонами під час шлюбу на ім`я позивача шафи-купе вартістю 6130 грн., ліжка вартістю 1940 грн., матрацу «Ком-фор» вартістю 1545 грн., меблевої стінки вартістю 3000 грн., кухонних меблів вартістю 7187 грн., газової плити «Gefest» вартістю 2799 грн., витяжки «Сата» вартістю 555 грн., стабілізатора «Luxeon» вартістю 299 грн., меблів в прихожу «Надія» вартістю 1300 грн., електроконвектору «General» вартістю 790 грн., мікрохвильової пічки «Delfa» вартістю 569 грн., ліжка 2-х ярусного вартістю 3400 грн., 2-х матраців «Перлина» вартістю 2800 грн. та мийки вартістю 486 грн. 68 коп..

Таким чином, оскільки вказане майно придбане сторонами під час перебування у шлюбі, то воно є спільною сумісною власністю подружжя, тобто сторін по справі, і їх частки у власності є рівними, а тому позивач має право на 1/2 частину спільно нажитого майна подружжя.

З роздруківок із сайту продажу нерухомості - «DOM.RIA» вбачається, що квартира АДРЕСА_2 , разом з усіма меблями виставлена на продаж.

Позивач в судовому засіданні зазначила, що на даний час вказана квартира вже продана разом з усіма меблями і без її згоди, а тому просить стягнути грошову компенсацію замість частини у праві спільної сумісної власності на майно.

За таких обставин, враховуючи, що вищевказане спірне майно є спільним сумісним майном подружжя, відповідач розпорядився ним на власний розсуд, продавши його без згоди позивача, відповідно остання має право на грошову компенсацію вартості ? частини спільно нажитого майна подружжя.

Вирішуючи позовні вимоги в частині збільшення частки позивача у спільному майні подружжя до 3/4 частин, так як син ОСОБА_5 є інвалідом, а частина майна є дитячим, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Копія експертного висновку №4769 від 21.08.2018 свідчить, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною з інвалідністю, яка пов`язана з наслідками аварії на ЧАЕС.

З довідки Овруцького відділу державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області №14967 від 22.07.2021 вбачається, що ОСОБА_1 отримує аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Поряд з тим, доказів, які б свідчили, що розмір аліментів, які одержують діти, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, позивачем не надано, відповідно відсутні правові підстави для задоволення позову у вказаній частині.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп. в дохід держави, який відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на її користь пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі 454 грн. 00 коп..

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 245, 280, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Розділити між ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , яка проживає по АДРЕСА_3 , та ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер невідомий, який проживає по АДРЕСА_4 , спільно нажите під час шлюбу майно, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 16400 грн. 34 коп., як грошову компенсацію вартості ? частини спільно нажитого майна, а саме: шафи-купе вартістю 6130 грн., ліжка вартістю 1940 грн., матрацу «Ком-фор» вартістю 1545 грн., меблевої стінки вартістю 3000 грн., кухонних меблів вартістю 7187 грн., газової плити «Gefest» вартістю 2799 грн., витяжки «Сата» вартістю 555 грн., стабілізатора «Luxeon» вартістю 299 грн., меблів в прихожу «Надія» вартістю 1300 грн., електроконвектору «General» вартістю 790 грн., мікрохвильової пічки «Delfa» вартістю 569 грн., ліжка 2-х ярусного вартістю 3400 грн., 2-х матраців «Перлина» вартістю 2800 грн. та мийки вартістю 486 грн. 68 коп..

В задоволенні решти вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 454 грн. 00 коп..

Про перегляд заочного рішення може бути подана заява відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення на заочне рішення до Житомирського апеляційного суду через Овруцький районний суд може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд (скарги), якщо така заява (скарга) подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя: А. Л. Гришковець

Повне рішення виготовлено 30.11.2022