П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2022 року

м. Рівне

Справа № 565/2257/17

Провадження № 22-ц/4815/765/22

Головуючий у Кузнецовському міському суді

Рівненської області: суддя Бренчук Г.В.

Рішення суду першої інстанції

(вступна і резолютивна частини) проголошено:

о 09 год. 46 хв. 21 березня 2022 року у м. Вараш

Рівненської області

Повний текст рішення складено: 22 березня 2022 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Боймиструк С.В.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач - Вараська Міська рада Рівненської області;

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ;

представники учасників справи:

позивача адвокат Мудрак Олександр Сергійович;

третіх осіб адвокат Мороченець Ярослав Іванович;

за участі: представників відповідата і третіх осіб ОСОБА_4 та адвоката Мороченця Ярослава Івановича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Вараської міської ради Рівненської області і представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвоката Мороченця Ярослава Івановича на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 березня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Вараської міської ради Рівненської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ; про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до Вараської міської ради Рівненської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; про визнання права власності. Мотивуючи вимоги, вказувалося, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся - ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_1 та Ѕ частка квартири АДРЕСА_2 . Зазначену частку квартири у м. Вараш спадкодавець заповіла в річних частках позивачу, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . При цьому ОСОБА_6 і ОСОБА_7 відмовилися від прийняття спадщини.

Після його звернення 02 вересня 2017 року до Володимирецької районної державної нотаріальної контори Рівненської області з заявою про прийняття спадщини за заповітом нотаріусом відповідно до постанови №1158 від 22 вересня 2017 року відмовлено у виадачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ним не було надано правовстановлювального документа щодо належності майна спадкодавцеві та рекомендовано пред`явити позов до суду.

Отже, ОСОБА_1 не зміг реалізувати свого права на спадщину.

Тому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на Ѕ частку квартири АДРЕСА_3

Рішенням Кузнецовського міського суду від 21 березня 2022 року позов задоволено.

Визнано за позивачем право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На рішення суду Вараською міською радою Рівненської області та представником третіх осіб подано апеляційні скарги.

У поданій апеляційній скарзі відповідач, вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у неповноті з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у позові.

Обґрунтовуючи її, вказувалося про неврахування судом того, що позивачем при пред`явленні позову в порушення ст.ст. 78, 79, 81, 83 ЦПК України, постанови Верховного Суду від 03 грудня 2019 року у справі №904/10956/16 не було додано заповіту, на підставі якого виникли відносини з приводу спадкування.

При цьому звертає увагу на недодержання в зв`язку із цим норм ст.ст. 328, 1216, 1217, 1223, 1233 ЦК України.

У своїй апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на обґрунтування апеляційної скарги вказував, що оскаржуване рішення мотивоване припущеннями, адже позивач зазначав про заповіт, проте не конкретизує його, не наводить, хто є спадкоємцем за заповітом, коли і ким цей заповіт посвідчено. З огляду на це вважає, що недодержаними є положення ст.ст. 12, 76, 81, 83 ЦПК України, постанови Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц. Тобто ОСОБА_1 не надав на підтвердження своїх вимог належних і допустимих доказів.

Звертав увагу, що представником позивача поза межами судового засідання було надано копію заповіту, де вказується дата виготовлення, яка відрізняється від дати посвідчення з різницею у 15 днів. Також спадкодавець за заповітом та особа, яку зазначено у довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є різними особами, оскільки відрізняються їхні реєстраційні номери облікової картки платника податків.

Однак суд на ці обставини уваги не звернув.

З наведених міркувань просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове про відмову в задоволенні позову.

У поданому відзиві ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи і доводи заявників, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості вимог позивача, оскільки ОСОБА_1 є спадкоємцем на спадщину після смерті ОСОБА_5 за заповітом Ѕ частку квартири АДРЕСА_3 , а за письмовою згодою єдиного спадкоємця за законом ОСОБА_8 його допущено до спадщини після смерті ОСОБА_5 з пропуском строку звернення за прийняттям спадщини.

Оскільки нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлювальних документів на спадкове майно, тому суб`єктивні цивільні права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання за ним права власності на Ѕ частку спірної квартири.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Як убачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 09 квітня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володимирецького районного управління юстиції у Рівненській області.

На момент смерті ОСОБА_5 їй на праві власності належала Ѕ частка квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №287873563.

За даними цієї Інформаційної довідки ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на підставі дублікатів свідоцтв про право на спадщину є власниками на праві спільної сумісної власності іншої Ѕ квартири АДРЕСА_3 .

З довідки завідувача Володимирецькою районною державною нотаріальною конторою Рівненської області №157/01-16 від 17 лютого 2022 року видно, що після смерті ОСОБА_5 нотаріусом заведено спадкову справу №320/2017. Коло спадкоємців складається з ОСОБА_8 і ОСОБА_1 . У спадковій справі наявні заяви про відмову від спадщини від імені ОСОБА_9 (заява №648 від 02.09.2017) та від імені ОСОБА_7 (заява №647 від 02.09.2017).

ОСОБА_8 , будучи сином спадкодавця, прийняв спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Згідно із цією нормою спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив відмову від неї.

Даний факт підтверджено поданою до Володимирецької районної державної нотаріальної контори заявою ОСОБА_8 від 02 вересня 2017 року, де також він зазначав про допуск до спадщини свого сина позивача у справі, який спадкуватиме майно на підставі заповіту, посвідченого у цій нотаріальній конторі 19 квітня 2007 року р. №876.

Того ж дня ОСОБА_7 подав до Володимирецької районної державної нотаріальної контори заяву про намір прийняти спадщину, де також вказував, що ОСОБА_8 є іншим спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 .

Тоді ж ОСОБА_7 подала до Володимирецької районної державної нотаріальної контори заяву про те, що вона спадщину після смерті спадкодавця не приймала і наміру її прийняти не має.

Так само 02 вересня 2017 року ОСОБА_6 подав заяву до Володимирецької районної нотаріальної контори про те, що спадщини після смерті ОСОБА_5 не приймав, наміру продовжувати строк для її прийняття не має, а тому просив вважати таким, що відмовився від неї.

22 вересня 2017 року державним нотаріусом Володимирецької районної державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Ѕ частку квартири АДРЕСА_3 через неподання ним правовстановлювальних документів.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Кузнецовського міського суду з позовом до Вараської міської ради Рівненської області про визнання за ним права власності на спірну частку у квартирі в порядку спадкування за заповітом.

Ухвалою Кузнецовського міського суду від 23 грудня 2021 року залучено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Між тим, при вирішенні справи суд попередньої інстанції не врахував таке.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 19 січня 2022 року прийняв постанову у справі №280/4/18, де висловлено такий правовий висновок.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року в справі № 226/817/19 (провадження № 61-6327св20) вказано, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми парва до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В оскаржуваному рішенні суд послався на адресовані до Володимирецької районної державної нотаріальної контори заяви ОСОБА_8 і позивача про те, що ОСОБА_8 , будучи сином спадкодавця, тобто спадкоємцем першої черги за законом, прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а також на довідку цієї нотаріальної контори, про те, що ці особи є спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 . Дані обставини учасниками справи не заперечувалися.

Однак ОСОБА_8 до участі у справі залучено не було, хоча саме він повинен бути належним відповідачем у справі.

Приходячи до переконання про часткове задоволення апеляційних скарг, колегія суддів бере до уваги і те, що за змістом заповіту, на якому наполягає ОСОБА_1 , спадкоємців є троє він, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Між тим, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 подали відповідні заяви про відмову від прийняття спадщини 02 вересня 2017 року, тобто через три роки п`ять місяців після відкриття спадщини, а не протягом шести місяців, як про це вказує закон. Тобто ці заяви до уваги братися не можуть, а осіб, які їх подали, не можна вважати такими, що відмовилися від прийняття спадщини, - як це передбачено ч. 1 ст. 1273 ЦК України.

Отже, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 також повинно бути залучено до участі у справі як спадкоємців за заповітом як належних відповідачів.

Натомість участь у справі як єдиний відповідач брала Вараська міська рада Рівненської області, яка суб`єктивних цивільних прав позивача за наявності вказаних спадкоємців не порушувала і не могла порушувати.

Згідно із ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки пред`явлення позову до неналежного відповідача безумовно спонукає до скасування рішення суду першої інстанції, тому колегія суддів вимушена вийти за межі доводів апеляційних скарг, де не зазначалося про ці обставини.

Крім іншого, ОСОБА_1 не було надано, а матеріали справи не містять заповіту, складеного ОСОБА_5 на користь позивача, чи його належно посвідченої копії. Тому об`єктивно неможливо переконатися у доводах позивача про існування спірних правовідносинах, які ґрунтуються на спадкуванні саме за заповітом. При цьому суд усупереч ч. 5 ст. 12 ЦПК України, знехтувавши вимогами про сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України, не задовольнив клопотання представника позивача про витребування доказів спадкових справ №№ 1-1186 та 320/2017.

Щодо аргументів представника третіх осіб про суперечність доданої до апеляційної скарги копії заповіту через розбіжності у датах, то з ними погодитися не можна. Так, дана копія не посвідчена належним чином з оригіналом, а її походження є невідомим, адже адвокат Мороченець Я.І. вказує лише про ознайомлення з заповітом, наданим представником позивача поза судовим засіданням.

Норми статей 78, 79, 95, 367 ЦПК України вказують про обов`язок суду не брати до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Решта доводів апеляційних скарг є необґрунтованими і колегією суддів відхиляються.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Як убачається, при вирішенні спірних правовідносин суд першої інстанції уваги на наведене не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Підставою для скасування оскаржуваного рішення відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.368, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Вараської міської ради Рівненської області та представників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвоката Мороченця Ярослава Івановича задовольнити частково.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 березня 2022 року скасувати.

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні позову до Вараської міської ради Рівненської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ; про визнання права власності.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 21.06.2022

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.В.Боймиструк