ЄУН № 201/3610/22
Провадження 2/201/2243/2022
УХВАЛА

Іменем України

20 червня 2022 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Покопцева Д.О., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про компенсацію моральної шкоди в повному обсязі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 зазначив, що 29.07.2010р. був незаконно заарештований при провадженні справи про адміністративне правопорушення 3-1720/10 Красногвардійського районного суду, з приводу чого багаторазово звертався до суду із вимогою про відшкодування моральної шкоди.

Остання така вимога (тотожна) висувалася у справі ЄУН 210/10234/20 і Постановою Великої Палати Верховного суду від 08.02.2022р. було встановлено, що у заявному провадженні має відшкодовуватися винятково мінімальна за Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

За цією постановою, мінімальна, передбачена Законом моральна шкода компенсується судом в окремому провадженні, а така, що перевищує мінімальну, у позовному провадженні за заявою, що має подаватися у вільній формі із зазначенням відповідача.

Таким відповідачем за цією ж постановою є держава.

Хто саме має представляти державу в даних правовідносинах, Верховний суд не уточнює, а за практикою позивача таким представником може бути хто завгодно.

«Спеціально для пуристів» зазначає, що «відповідачем у справі є держава, а для зовсім дебільних пуристів, які не знають, де знаходиться держава Україна що такий пуризм в умовах війни властивий колаборантам» (дослівно).

Подає заяву додатково до своєї заяви від 26.05.2022р. (справа ЄУН 201/3069/22) з метою повного, а не лише мінімального відшкодування моральної шкоди, але не в порядку збільшення суми вже заявлених вимог.

Додатково зазначає, що безпосередньо перед арештом був викрадений в денний час у центрі міста невідомими особами в цивільному одязі, що встановлено постановою Жовтневого районного суду від 21.09.2011р. у справі 4-1453/11.

Перед звільненням з-під арешту заявник був викрадений 03.08.2010р. з місця його відбування і доправлений до психіатричного закладу, після чого був повернутий до суду першої інстанції, де була оголошена постанова про звільнення заявника від відбування арешту, але він знов був затриманий після оголошення і доправлений до місця відбування арешту, звідки був звільнений без надання довідки.

Ухвалою Жовтневого районного суду від 21.06.2019р. у справі 201/1024/19 моральна шкода за затримання заявника 03.08.2011р. і попереднє викрадення з місця відбування арешту встановлена в сумі 100 000грн.

З місця відбування арешту заявник подавав заяви про негайне звільнення, які не були належно розглянуті, і через неналежний розгляд рішенням Бабушкінського районного суду від 27.12.2011р. у справі 2-4709/11 з бюджету стягнено 17 500грн, і встановлено, що заявник є відомим фахівцем у кількох галузях права.

Посилаючись на те, що присуджене зазначеними судовими рішеннями відшкодування стосувалося лише шкоди, завданої окремими та другорядними порушеннями при незаконному арешті, а основну шкоду, тобто найбільші душевні хвилювання переніс, найсуттєвіші зусилля докладав саме у судовому засіданні 29.07.2010р., в якому захищався і через кілька годин після якого мав передінфарктний стан, просить компенсувати йому моральну шкоду, завдану незаконним арештом 29.07.2010р., в сумі 1 500 000грн, від яких має бути відрахований мінімальний розмір відшкодування, що має бути компенсований у справі ЄУН 210/3069/22, і вимоги законодавства щодо заяви, яка наразі подана суду на розгляд, викладені у Постанові Великої Палати Верховного суду від 08.02.2022р. він не відтворює.

Разом із тим у п.117-118 цієї Постанови, термін «заява» при зверненні потерпілої особи до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди у сенсі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР та наказу Міністерства юстиції України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 «Про затвердження Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» слід розуміти як вимогу про відшкодування шкоди, і такі справи слід розглядати за правилами позовного провадження. (…) При цьому позивачем у цих справах повинна бути потерпіла особа, а відповідачем - держава в особі відповідного органу.

Також у п.146 зазначеної постанови Велика Палата Верховного суду зазначила, що у контексті справи та своєї заяви ОСОБА_1 мав звернутися до суду з вимогою саме в порядку позовного провадження з дотриманням вимог, передбачених положеннями статей 175, 177 ЦПК України (а не у вільній формі).

У п.147-148 цієї ж постанови зазначено, що заявник просить про відшкодування моральної шкоди в більшому розмірі, ніж визначений частиною третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», що вимагає доведення визначеного ним розміру на підставі наданих ним доказів. При цьому орган державної влади, що представляє державу у цих правовідносинах, у свою чергу має право на спростування цього розміру.

За п. 148 цієї ж Постанови, заявник відповідно до пункту 10 частини третьої статті 175 ЦПК України повинен був зазначити підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, і зазначена вимога суду з огляду на неодноразові звернення ОСОБА_1 до суду з вимогами про відшкодування шкоди у зв`язку з подіями, що стали підставою звернення й у справі №201/10234/20 (і за цією заявою також), не є занадто формальною та необґрунтованою, оскільки відсутність таких відомостей створювало ризики повторного притягнення осіб, що є учасниками цих правовідносин, до цивільної відповідальності за ті ж самі дії. До таких саме наслідків могло призвести незазначення заявником відповідача за його вимогами.

Ознайомившись із заявою, вважаю що таку слід залишити без руху, оскільки, позивачем при подачі заяви до суду не було дотримано вимог ст.175, 177 ЦПК України, а саме:

- статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. При цьому, іншу сторону у справі ОСОБА_1 не зазначив, а тому йому необхідно зазначити у позовній заяві повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

- заява не містить підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

У разі надання уточненої заяви із зазначенням іншої сторони у справі, необхідно також надати її копію відповідно до кількості відповідачів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення заяви без руху та строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, заяву необхідно залишити без руху відповідно до ст. 185 ЦПК України, про що повідомити позивача та надати йому строк для виправлення викладених вище недоліків.

Враховуючи указані приписи процесуального законодавства та зважаючи на наявність наведених судом недоліків заяви, вона підлягає залишенню без руху із визначенням судом строку для їх усунення.

Керуючись ст.ст. 175, 185 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у повному обсязі - залишити без руху, про що повідомити позивача та надати строк для виправлення викладених вище недоліків не пізніше п`яти днів з дня вручення йому ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У разі усунення недоліків у встановлений строк заява вважається поданою в день первісного її подання до суду, інакше заява вважається неподаною і повертається.

Ухвала не оскаржується.

Суддя: Д.О. Покопцева