Справа № 752/902/21
Провадження № 2-210/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2022 року м.Обухів

Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Зінченко О.М.

при секретарі Литвинюк Ю.М.,

представників ОСОБА_1 , Тидень М.Ю., Войнаровського О.В.,Тернового Т.Б.,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором,

В С Т А Н О В И В:

14.01.2021 р. позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором.

20.01.2021 р. ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва даний позов було передано для розгляду за підсудністю до Обухівського районного суду Київської області.

06.07.2021 р. постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 20.01.2021 р. залишено без змін.

29.07.2021 р. ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області Зінченко О.М. було прийнято до свого провадження вказану цивільну справу та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження на 29.09.2021 р. о 12.00 год.

19.10.2021 р. позивач звернувся до суду з заявою про часткове залишення без розгляду позовних вимог, зміну підстав позову та збільшення розміру позовних вимог. Позивач просив залишити без розгляду всі позовні вимоги до ОСОБА_5 та підтримав позовні вимоги до ОСОБА_3 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що 27.09.2013 р. між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено письмовий договір про надання юридичних послуг. Відповідно до умов договору виконавець прийняв на себе зобов`язання з надання замовнику юридичних послуг, а замовник зобов`язався прийняти та оплатити надані юридичні послуги в обсязі та на умовах, встановлених п.1.1 договору. Відповідно до п.2.1. договору вартість юридичних послуг узгоджується виконавцем та замовником додатково та зазначається в актах прийняття-передачі юридичних послуг до договору. Вартість юридичних послуг, яка зазначається у вказаних актах встановлюється у національній валюті (гривні) з визначенням грошового еквіваленту в доларах США . Сторони домовилися, що сума, яка підлягає сплаті виконавцю за договором у гривнях, визначається за офіційним курсом гривні до відповідної валюти, встановленим НБУ на день платежу. 24.09.2014 р. сторонами було підписано Акт прийняття-передачі послуг №1 до Договору про надання юридичних послуг від 27.09.2013 р. Загальна вартість наданих виконавцем послуг становить 24000 доларів США, які підлягали сплаті протягом 30 днів з моменту підписання сторонами вказаного Акту. Незважаючи на те, що виконавцем були виконані зобов`язання за договором, претензій та зауважень до яких замовник не мав, оплата наданих послуг була здійснена частково на суму 12684,52 дол. США в період 12.12.2014 р. по 10.01.2019 р. Сума основної заборгованості відповідача становить 11315,48 доларів США.

Крім того, сторони домовилися, що у випадку присудження майна на користь відповідача, останній зобов`язується протягом 10 днів з моменту настання відповідної обставини (прийняття судового рішення тощо) сплатити 5% від ринкової вартості майна (але не нижче оціночної вартості), що визначається на момент присудження відповідного майна) (п.2.2 договору). Сума заборгованості відповідача у вигляді 5% від ринкової вартості присудженого майна за цивільними справами №372/4917/13-ц та №2-1316/12 1066776 грн. Постановою ВСУ від 03.07.2019 р. у справі №372/4917/13-ц рішення Апеляційного суду Київської області від 18.01.2016 р. залишено без змін. Поновлено виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 18.01.2016 р. у справі №372/4917/13-ц. Постановою ВСУ від 23.10.2016 р. у справі №2-1316/12 рішення Апеляційного суду Київської області від 30.11.2016 р. у справі №2-1316/12 залишено без змін. Відповідач остаточні розрахунки за договором не здійснила.

Тому, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь 14047,47 дол. США заборгованість за договором про надання юридичних послуг від 27.09.2013 р., з яких: 11315,48 дол. США сума основної заборгованості за договором про надання юридичних послуг від 27.09.2013 р.; 2731,99 дол. США 3% річних від простроченої суми основної заборгованості за договором про надання юридичних послуг від 27.09.2013 р.; 1806106,42 грн. заборгованості у вигляді 5% від ринкової вартості присудженого майна за цивільними справами №372/4917/13-ц та №2-1316/12, з яких: 407382,50 грн. заборгованості у вигляді 5% від ринкової вартості присудженого ОСОБА_3 майна у справі №372/4917/13-ц; 659393,50 грн. заборгованість у вигляді 5% від ринкової вартості присудженого ОСОБА_3 майна у справі №2-1316/12; 257584,52 грн. інфляційне збільшення суми заборгованості у вигляді 5% від ринкової вартості присудженого ОСОБА_3 майна у справі №372/4917/13-ц; 315837,28 грн. інфляційне збільшення по сумі заборгованості у вигляді 5% від ринкової вартості присудженого ОСОБА_3 майна у справі №2-1316/12; 69980,41 грн. 3% річних від простроченої суми заборгованості у вигляді 5% від ринкової вартості присудженого ОСОБА_3 майна у справі №372/4917/13-ц; 95928,21 грн. 3% річних від простроченої суми заборгованості у вигляді 5% від ринкової вартості присудженого ОСОБА_3 майна у справі №2-1316/12. А також стягнути з ОСОБА_3 на його користь судові витрати: судовий збір 10500 грн.; витрати на проведення оцінки 13000 грн., витрати на отримання відомостей з державного реєстру речових прав 264 грн.; витрати на професійну правничу допомогу 30000 грн.

20.01.2022 р. представником відповідача ОСОБА_6 подано відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого вказав, що відповідач ОСОБА_3 розрахувалася за надані послуги в повному обсязі. Відносини між сторонами припинилися в 2016 р. З цього часу позивач вимог про оплату не висував, оскільки достеменно розумів, що він послуги, які були обумовлені сторонами повністю не виконав. Платежів, наведених позивачем, в період 2017, 2018, 2019 р.р. відповідач не проводила, не обіцяла оплату, нікого поручатися або проводити платежі від свого імені не просила та не доручала, докази протилежного позивач не надає. У справі №372/4917/13-ц витребували майно, але рішення не можливо виконати, про що відповідач дізналася лише під час виконання рішення (відмова реєстратора), та до цього часу воно не виконано, оскільки витребувано не у останнього власника (що допущено з вини ОСОБА_7 , який вчасно не перевірив ці факти). Таким чином не можна сказати, що майно присуджено на користь відповідача. Більш того відповідач вимушена звертатися з новими позовними вимогами до належних відповідачів. Щодо справи про поділ майна подружжя №2-1316/12, визнано право власності на Ѕ будинку за ОСОБА_8 , то в даному судовому рішенні Ѕ за ОСОБА_3 не визнавалася, такі позовні вимоги адвокатом Окуневим І.О. не заявлялися, тому ОСОБА_3 доведеться в окремому позовному процесі визнавати таке право. Зазначені обставини однозначно свідчать про неналежне виконання умов договору, які не спрямовані на захист прав та інтересів відповідача. З урахуванням наведеного вище вбачається, що вимоги позивача про стягнення боргу є безпідставними. Крім того, вартість наданих послуг, згідно п.2.4 Акту, підлягає сплаті протягом 30 календарних днів з моменту підписання сторонами Акту прийняття-передачі послуг №1. Вказаний акт підписаний 24.09.2014 р., тобто строк оплати настав 24.10.2014 р., таким чином трьохрічний строк позовної давності сплив 24.10.2017 р., при цьому позивач звернувся до суду з позовом 14.01.2021 р., переривання строків позовної давності, шляхом вчинення дій відповідачем щодо визнання боргу не відбулося. В зв`язку з цим представник відповідача просить суд застосувати за заявлених позивачем вимог строк позовної давності тривалістю у три роки, відмовити в позові в повному обсязі, стягнути з позивача на користь ОСОБА_3 судові витрати, пов`язані із розглядом справи за позовною заявою, а саме по сплаті витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 25000,00 грн.

15.02.2022 р. позивачем ОСОБА_2 надано відповідь на відзив, в якому зазначив, що ОСОБА_3 визнає факт укладення договору про надання юридичних послуг від 27.09.2013 р. та підписання Акту прийняття-передачі послуг №1 від 24.09.2014 р., а тому слід дійти висновку про те, що дані документи є дійсними (чинними) та породжують юридичні наслідки, що обумовлені ними. ОСОБА_3 не сплатила 24000 дол. США достроково протягом 30 календарних днів з моменту підписання акту, пояснюючи це тим, що угода з продажу належного їй майна яку вона планувала укласти, не відбулась. Обіцяючи повністю розрахуватись вона звернулась з проханням до позивача відстрочити оплату заборгованості на невизначений строк, на що позивач погодився, розуміючи її складнощі та враховуючи, що загалом момент остаточних розрахунків договором сторони пов`язали з виплатою додаткової винагороди, що підлягає сплаті протягом 10 днів з моменту прийняття відповідного кінцевого судового рішення. На виконання домовленості ОСОБА_3 в період з 12.12.2014 р. по 10.01.2019 р. здійснювала розрахунки частинами. ОСОБА_3 повністю визнає факт здійснення нею розрахунків за договором з 12.12.2014 р. по 16.03.2016 р., як в безготівковому порядку так і готівкою. В свою чергу позивач продовжував надання юридичних послуг ОСОБА_3 , як у цивільних справах №2-1316/12 та 372/4917/13-ц, так і у інших справах. До юридичних послуг, що надавалися позивачем, ОСОБА_3 претензій ніколи не висловлювала. Докази пред`явлення претензій до юридичних послуг відповідач суду не надала. Основна маса платежів ОСОБА_3 здійснювалася в готівковому порядку в період 2014-2016 р., твердження у відзиві про те, що нею не здійснювались готівкові платежі в 2018-2019 р. слід оцінювати критично, як такі, що спрямовані на уникнення від виконання обов`язків за договором та заперечення належного виконання зобов`язання позивачем. Доказів сплати основного боргу в сумі 12684,52 дол. США ОСОБА_3 не надала, а тому посилання у відзиві на те, що вона розрахувалась за надані послуги в повному обсязі є недоведеними. Постановою ВСУ від 03.07.2019 р. у справі №372/4917/13-ц рішення Апеляційного суду Київської області від 18.01.2016 р. залишено без змін. Поновлено виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 18.01.2016 р. у справі №372/4917/13-ц. Таким чином, відповідно до п.2.2 Договору строк позовної давності за вимогами про сплату основної заборгованості та додаткової винагороди за результатами розгляду цивільної справи №372/4917/13-ц почав свій перебіг з 03.07.2019 р., і повинен був закінчитися 03.07.2022 р., але був перерваний пред`явленням позову 31.12.2010 р. Постановою ВСУ від 23.10.2019 р. у справі №2-1316/12 рішення Апеляційного суду Київської області від 30.11.2016 р. у справі №2-1316/12 залишено буз змін. Таким чином, відповідно до п.2.2 Договору строк позовної давності за вимогами про сплату додаткової винагороди за Договором за результатами розгляду цивільної справи №2-1316/12 почав свій перебіг 23.10.2019 р. і повинен був закінчитися 23.10.2022 р., але був перерваний пред`явленням позову 31.12.2020р. Жодних доказів неможливості виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 18.01.2016 р. у цивільній справі №372/4917/13-ц ОСОБА_3 не надала. Судовими рішеннями у цивільній справі №2-1316/12 поділено майно подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що є спільною власністю та відмовлено в задоволенні позову відносно того майна, що не є спільною власністю, тобто ОСОБА_3 було, по суті, присуджено певний обсяг майна у даній справі, що є підставою відповідно до п.2.2 Договору для сплати додаткової винагороди. До того ж зобов`язання замовника щодо сплати винагороди за договором виконавцю відповідно до умов договору не ставиться в залежність від виконання зазначених рішень в процесі виконавчого провадження. Сторонами було спільно погоджено у п.2.2 договору саме присудження (або отримання, витребування, визнання права власності, відновлення становища, яке існувало до порушення тощо) майна на користь ОСОБА_3 . Вказаний пункт ОСОБА_3 не оспорюється. Тому, надуманими та безпідставними є твердження ОСОБА_3 у відзиві і про те, що ФОП ОСОБА_2 вимог про оплату не висував, оскільки достеменно розумів, що він послуги повністю не надав. Твердження про те, що послуги позивачем надані були не повністю, не відповідають дійсності, будь-яких доказів на підтвердження цього відповідач не надала.

Ухвалою суду від 04.07.2022 р. було задоволено клопотання про залучення ОСОБА_4 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору по даній справі.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, зазначив, що у 27 вересня 2013 р. він уклав договір про надання юридичних послуг з ОСОБА_3 , у якої було багато цивільних справ і виконавче провадження. ОСОБА_3 зобов`язалася оплатити його послуги. Оплата була частковою, послуги, які надавалися ОСОБА_3 були якісними. В договорі про надання юридичних послуг вартість послуг не була вказана, це робиться за домовленістю. В зв`язку з цим позивач змушений був звернутися з позовом до суду.

Представники відповідача ОСОБА_6 та ОСОБА_9 в судову засіданні просили відмовити в задоволені позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник ОСОБА_9 зазначив, що його обурює поведінка позивача, їх колеги, який просить стягнути не реальні суми, послуги надав не якісні. Відповідачка на даний час ніякого майна не оформила, рішення по справам для відповідачки не були позитивні, тому вона змушена подавати інші позови. Дії позивача, як адвоката це свого роду шахрайство. Всі послуги адвоката в сумі 12684,52 дол. США були оплачені. Просив суд застосувати строк позовної давності та стягнути з відповідача кошти на правничу допомогу.

Представник ОСОБА_6 зазначив, що ніякої угоди між сторонами не було, ніякі акти не підписувалися, умови договору позивачем не виконані. Просив не приймати до уваги пояснення свідка. Позов безпідставний, поданий поза межами строку позовної давності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він знає позивача з 2014 р. В судах позивач представляв інтереси його колишньої дружини. Позивач постійно ходив в засідання як представник в 2014-2016 р.р., чи була задоволена відповідачка роботою позивача, йому не відомо.

В 2013 р., коли було укладено договір між сторонами, ніякого майна у колишньої дружини не було. Вона подавала позови для того, щоб потім стягнути кошти через суд.

Свідок ОСОБА_10 допитаний в судовому засіданні, пояснив, що він з позивачем є колегами, працювали в одному приміщенні. Він знає, що ОСОБА_3 його колега надавав послуги, вона приходила в їхній офіс. Він чув, що відповідач збиралася розрахуватися з колегою, але не розрахувалася.

Суд, заслухавши думку позивача, представника відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Договір про надання правової допомоги є договором надання послуг у тій мірі, в якій правова допомога є послугою.

Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі, крім випадків, коли такий договір може вчинятися усно. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги дотримання договірного права. Зміст договір про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики( ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Договором, в силу статті 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором.

В судовому засіданні встановлено наступні фактичні обставини справи.

27 вересня 2013 року між ФОП ОСОБА_2 (надалі - виконавець) та ОСОБА_3 (надалі - замовник) було укладено договір, згідно з п.1.1. виконавець зобов`язався надати замовнику юридичні послуги, а замовник зобов`язався прийняти та оплатити надані юридичні послуги в обсязі і на умовах встановлених даним договором. (т.1 а.с.7)

Згідно п. 2.1. договору, вартість юридичних послуг узгоджується виконавцем та замовником додатково та зазначається в актах прийняття-передачі юридичних послуг до цього договору. Вартість юридичних послуг, яка визначається у вказаних актах, встановлюється у національній валюті (гривні) з визначенням грошового еквіваленту в доларах США згідно ст.533 Цивільного кодексу України. Сторони домовилися, що сума, яка підлягає сплаті виконавцю за договором у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Сторони домовилися, відповідно до п.2.2. договору, що у випадку присудження (або отримання, витребування, визнання права власності, відновлення становища, яке існувало до порушення тощо) майна на користь замовника останній зобов`язується протягом 10 (десяти) днів з моменту настання відповідної обставини (прийняття судового рішення тощо) сплатити виконавцю також додаткову винагороду, що становить 5% від ринкової вартості майна (але не нижче оціночної вартості), що визначається на момент присудження відповідного майна.

Відповідно до п. 2.3 договору, сторони встановили, що сплата замовником винагороди за договором також є підтвердженням вчасного та належного виконання виконавцем зобов`язання за договором перед замовником.

Пунктом 6.1. договору визначено, що договір набирає сили з дня його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

24.09.2014 р. між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було підписано Акт прийняття-передачі послуг №1 до Договору про надання юридичних послуг від 27.09.2013 р. (т.1 а.с.8)

Згідно п.2 Акту, загальна вартість наданих виконавцем послуг у цивільній справі №2-1316/12 становить 162360 грн., без ПДВ, що за курсом НБУ дорівнює еквіваленту 12000 доларів США станом на момент підписання цього Акту, та підлягає сплаті у гривні на банківський поточний рахунок виконавця № НОМЕР_1 в АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ», МФО 300658, ідентифікаційний код 20034231 протягом 30 календарних днів з моменту підписання сторонами цього Акту. (т.1 а.с.8)

Відповідно до п.4 Акту, загальна вартість наданих виконавцем послуг у цивільній справі №372/4917/13-ц становить 162360 грн., без ПДВ, що за курсом НБУ дорівнює еквіваленту 12000 доларів США станом на момент підписання цього Акту, та підлягає сплаті у гривні на банківський поточний рахунок виконавця № НОМЕР_1 в АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ», МФО 300658, ідентифікаційний код 20034231 протягом 30 календарних днів з моменту підписання сторонами цього Акту (т.1 а.с.10)

З виписки по рахунку № НОМЕР_1 в АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» з 27.03.2014 р. по 17.07.2019 р. вбачається, що ОСОБА_3 в період з 12.12.2014 р. по 05.05.2015 р. здійснювала платежі, згідно акту №1 від 24.09.2014 р. до договору від 27.09.2013 р., оплата здійснювалася в гривнях.

Інших письмових доказів, здійснення ОСОБА_3 платежів згідно акту №1 від 24.09.2014 р. до договору від 27.09.2013 р., позивачем суду не надано.

З позовної заяви та пояснень представника відповідача ОСОБА_9 вбачається, що за надання юридичних послуг позивачу сплачено 12684,52 дол. США і ця сума сторонами не оспорюється.

Твердження позивача, про те, що між ним та відповідачем ОСОБА_3 була усна домовленість, про оплату наданих юридичних послуг в майбутньому є голослівним та таким що не підтверджується, жодним письмовим доказом, що є в матеріалах справи.

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність за ст.257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У поданому відзиві на позовну заяву представник відповідача просив суд застосувати до вимог позивача у даній справі строк позовної давності. Оскільки трирічний строк позовної давності для звернення позивача до суду із вимогами, зазначеними у позові, поданому 14.01.2021 р., сплив 24.10.2017р., то це є підставою для відмови позивачеві у вказаному позові (том № 2, а.с. 33).

Враховуючи те, що згідно п.2 та 4 Акту прийняття-передачі послуг №1 від 24.09.2014 р. до Договору про надання юридичних послуг від 27.09.2013р., оплата за надані послуги здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту підписання сторонами цього акту, позивачем ОСОБА_2 пропущено трьох річний строк позовної давності.

Згідно п.1.2 Договору, види юридичних послуг, що надаються за цим Договором, узгоджуються виконавцем та замовником та зазначаються в актах прийняття-передачі юридичних послуг до цього договору.

В матеріалах даної цивільної справи немає жодного акту прийняття-передачі послуг до Договору про надання юридичних послуг від 27.09.2013р. по результатам перегляду в касаційному порядку у справах №372/4917/13-ц та №2-1316/12, складеного та підписаного ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яким би підтверджувалося, що юридичні послуги надані позивачем відповідачу у повному обсязі та належним чином, те що сторони не мають претензій та зауважень одна до одної стосовно наданих виконавцем послуг відповідно до договору та акту.

А тому є голослівним посилання позивача у відповіді на відзив на позовну заяву, про те, що Постановою ВСУ від 03.07.2019 р. у справі №372/4917/13-ц рішення Апеляційного суду Київської області від 18.01.2016 р. залишено без змін. Поновлено виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 18.01.2016 р. у справі №372/4917/13-ц, а отже, відповідно до п.2.2 Договору строк позовної давності за вимогами про сплату основної заборгованості та додаткової винагороди за результатами розгляду цивільної справи №372/4917/13-ц почав свій перебіг з 03.07.2019 р., і повинен був закінчитися 03.07.2022 р., але був перерваний пред`явленням позову 31.12.2010 р. (т.2 а.с.66) Постановою ВСУ від 23.10.2019 р. у справі №2-1316/12 рішення Апеляційного суду Київської області від 30.11.2016 р. у справі №2-1316/12 залишено буз змін. Таким чином, відповідно до п.2.2 Договору строк позовної давності за вимогами про сплату додаткової винагороди за Договором за результатами розгляду цивільної справи №2-1316/12 почав свій перебіг 23.10.2019 р. і повинен був закінчитися 23.10.2022 р., але був перерваний пред`явленням позову 31.12.2020р. (т.2 а.с.67).

Таким чином вимоги позивача, згідно п.2.2. Договору про надання юридичних послуг від 27.09.2013 р., а саме про стягнення з відповідача ОСОБА_3 сум додаткової винагороди, що становить 5% від ринкової вартості майна (але не нижче оціночної вартості), що визначається на момент присудження відповідного майна, задоволенню не підлягають, як безпідставні та надумані.

Пояснення свідка ОСОБА_10 суд оцінює критично, враховуючи, що свідок в зазначений час працював в одному офісі з позивачем ОСОБА_2 і є його колегою.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи . Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із положеннями ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, тому суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 81, 259, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором, відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 01 12.2022 року.

Суддя О.М.Зінченко