КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 759/22503/19

номер провадження: 22-ц/824/355/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Гуля В.В., Матвієнко Ю.О.,

за участю секретаря - Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування у Київській області - адвокат Горбоконя Валерія Юрійовича на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року у складі судді Петренко Н.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування у Київській області про встановлення середньомісячного доходу внаслідок настання трудового каліцтва,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування у Київській області про встановлення середньомісячного доходу внаслідок настання трудового каліцтва.

Позовна заява мотивована тим, що 04 жовтня 2001 року ОСОБА_1 був зареєстрований у Фастівській міській раді, як суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа, про що видано відповідне свідоцтво. Позивач вказував, що оскільки 15 травня 2003 року при виконанні виробничих трудових потреб він отримав каліцтво, то його свідоцтво було скасовано.

Зазначав, що під час здійснення підприємницької діяльності він перебував на обліку у Фастівській Державній податковій інспекції (далі - Фастівська ДПІ), як фізична особа-підприємець (далі - ФОП), що працював на спрощеній системі оподаткування та звітності, з правом утримання найманих працівників без права юридичної особи, відповідно до Указу Президент України № 727/98 від 03 липня 1998 року (зі змінами та доповненнями, внесеними на день каліцтва позивача). Вказував, що отриманий щомісячний дохід від реалізації товарів, робіт, послуг, виплачену заробітну плату найманим працівникам, обклав єдиним податком за спрощеною системою оподаткування суб`єктів малого підприємництва, про що він щоквартально подавав звіти, як суб`єкт підприємницької діяльності (далі - СПД) - платник єдиного податку з 01 січня 2002 року по 01 серпня 2003 року до Фастівської ДПІ.

Зазначав, що 05 травня 2003 року він звернувся до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Фастівському районі та в місті Фастів із заявами про реєстрацію його платником внесків як громадянин, що забезпечує себе роботою самостійно та як громадянин, що утримує найману працю, які було зареєстровано. Його було застраховано за договором добровільного страхування від нещасного випадку на виробництві як ФОП, що забезпечує себе роботою самостійно і як СПД роботодавця - страхувальника, що використовує і утримує найману працю. Зазначав, що страхові внески за договором добровільного страхування він сплатив 27 червня 2003 року в сумі 185 грн 00 коп. згідно зі ст.11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» та як СПД, що використовує найману працю 20 травня 2003 року в сумі 1 грн 89 коп. згідно з постановою правління Фонду «Про порядок сплати та витрати страхових внесків» №12 від 20 квітня 2001 року.

Вказував, що постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2008 року встановлено, що він є СПД, який використовує найману працю та працює на спрощеній системі оподаткування, згідно якої доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, обкладаються єдиним податком, який він сплачував регулярно, в період з січня 2002 року по липень 2003 року. Зазначав, що протягом шести років з дня визнання страхового випадку, відповідачем двічі встановлено нульовий дохід, застрахованому СПД, який став інвалідом трудового каліцтва, із якого обчислено нульове соціальне забезпечення, яке судовими рішеннями скасовано у 2006 році та 2008 році, як неправомірно призначене.

Вказував, що станом на час звернення до суду з указаним позовом він має встановлену фондом середньомісячну заробітну плату, яку обчислено із середньоденного доходу, як добровільно застрахованій особі, що забезпечує себе роботою самостійно, виходячи із розміру сплаченого внеску 185 грн 00 коп. Тому вважав, що його фактичний оподаткований дохід, який він мав до настання каліцтва взагалі не визначено і не встановлено, як застрахованому СПД, доходи якого обкладено єдиним податком. У зв`язку з чим, 17 жовтня 2018 року позивачем було подано заяву до відповідача щодо встановлення оподаткованого доходу, втраченого ним внаслідок трудового каліцтва, який підлягає відшкодуванню на підставі даних податкових органів, зокрема, довідки № 146/14/1701 від 16 квітня 2015 року. Однак 14 листопада 2018 року відповідачем було відмовлено йому у встановленні місячного оподаткованого доходу, посилаючись на те, що розрахунок проведено вірно відповідно до пункту 18 постанови Кабінету Міністрів України №1266 як добровільно застрахованому СПД, обчисленого, виходячи зі суми сплачених страхових внесків за розрахунковий період 355 календарних днів страхового року, де 185 грн 00 коп. - мінімальна заробітна плата, добровільно застрахованого СПД. Позивач вважав таку відмову відповідача неправомірною.

Зазначав, що враховуючи отримане ним трудове каліцтво, йому належить встановити дохід, який він мав до настання каліцтва (страхового випадку 15 травня 2003 року), як застрахованому ФОП, платнику податків, доходи якого обкладено єдиним податком. Це підтверджено актом №2 форми Н1 про нещасний випадок на виробництві від 31 грудня 2003 року, ухвалою Верховного Суду України від 01 вересня 2006 року та постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2008 року.

Вказував, що згідно діючого на час виникнення страхового випадку Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» він отримав передбачене ст.1198 ЦК України право на встановлений дохід, що мав до настання каліцтва і таке його право на час звернення до суду з указаним позовом порушене відповідачем.

Зазначав, що оскільки він був застрахований як ФОП, сплачував єдиний податок, як фізична особа - суб`єкт малого підприємництва, то відповідач зобов`язаний здійснювати його грошове соціальне забезпечення, як інваліда трудового каліцтва, обчислене із отриманого оподатковуваного та прозвітованого доходу, який він мав від реалізації товарів, робіт та послуг, а не з розміру сплаченого страхового внеску у сумі 185 грн 00 коп., з якого обчислено заробітну плату, яку він не мав і не отримував як підприємець.

Вважав, що розрахунок відповідача, виходячи із розміру заробітної плати як особі, що забезпечує себе роботою самостійно, є помилковим.

На думку позивача, йому необхідно розрахувати і встановити середній дохід як СПД, платнику єдиного податку, що належить обчислити за розрахунковий період 12 місяців, що передують місяцю настання нещасного випадку на підставі поданих звітів про сплачений єдиний податок із отриманого і прозвітованого доходу, поданого до податкових державних органів, з якого сплачено страхові внески фонду.

Вказував, що підставою для визначення доходу є довідка податкової інспекції від 16 квітня 2015 року № 146/14/1701, якою підтверджено загальний дохід, отриманий за період 2002 року по липень 2003 року у сумі 79 033 грн 00 коп. Втрачений дохід за період 12 місяців, що передував місяцю до настання каліцтва (15 травня 2003 року) за даними довідки податкової інспекції за період 01 травня 2002 року по 31 квітня 2003 року становить 49 352 грн 20 коп. (20 018 грн 84 коп. + 29 333 грн 36 коп.). Таким чином позивач вважав, що відповідно до ст.1198 ЦК України його оподаткований дохід отриманий від трудової підприємницької діяльності до настання каліцтва з травня 2002 року по квітень 2003 року становить 49 352 грн 20 коп., а відтак йому належить встановити середній оподаткований дохід відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1266 від 26 вересня 2001 року (далі - Порядок), що становить 150 грн 20 коп. ((49 352 грн 20 ? 365 ?090), де 365 - кількість днів у страховому році, а 090 - коефіцієнт ризику виробництва, з якого середньомісячний втрачений дохід становить 4 572 грн 10 коп. Такий алгоритм розрахунку його грошового забезпечення, як інваліда трудового каліцтва, на думку позивача, відповідає вимогам закону.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив:

зобов`язати Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Київській області встановити йому середньомісячний дохід у розмірі 4 572 грн 10 коп., обчислений за розрахунковий період 12 місяців (з травня 2002 року по квітень 2003 року), що передує місяцю до настання страхового випадку, на підставі довідок Фастівської ДПІ від 16 жовтня 2003 року № 9088/7/17, від 16 квітня 2015 року № 146/14/1701 та від 01 березня 2018 року №592/Г/10-15-10-24;

зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату належної позивачу допомоги, соціальних послуг і страхових виплат, визначених ст.ст.21, 28, 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», виходячи із розміру середньомісячного доходу у сумі 4 572 грн 10 коп., з якого сплачено страхові внески, а саме: допомогу у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності з 15 березня 2003 року по 15 вересня 2003 року; одноразової допомоги внаслідок стійкої втрати працездатності; розмір щомісячної грошової компенсації втраченого ОСОБА_1 , заробітку (доходу) відповідно до ступеня втрати його працездатності, як добровільно застрахованому СПД, що працював з 01 листопада 2001 року по 01 серпня 2003 року за спрощеною системою оподаткування та звітності суб`єктів малого підприємництва, доходи якого обкладені єдиним податком;

визнати дії Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Київській області щодо відмови у встановленні позивачу середньомісячного доходу на підставі довідок Фастівської ДПІ від 16 жовтня 2003 року № 9088/7/17, від 16 квітня 2015 року, №146/14/1701 та від 01 березня 2018 року № 592/Г/10-15-10-24 - неправомірними.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування у Київській області встановити ОСОБА_1 середньомісячний дохід у розмірі 4 572 грн 10 коп., обчислений за розрахунковий період 12 місяців (з травня 2002 року по квітень 2003 року), що передують місяцю до настання страхового випадку, на основі даних довідок Фастівської податкової інспекції від 16 жовтня 2003 року №9088/7/17, від 16 квітня 2015 року №146/14/1701 та від 01 березня 2018 року №592/Г/10-15-10-24.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування у Київській області - адвокат Горбоконь В.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив прийняті судові рішення у справі № 2а-12/08, внаслідок чого судом фактично поставлено під сумнів правильність та обґрунтованість цих судових рішень, які набрали законної сили. Зазначає, що розрахунок страхових виплат позивачу здійснено відповідачем у відповідності з постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2008 року у справі № 2а-12/08, залишеної без змін ухвалою Київського адміністративного суду 21 липня 2009 року, згідно з якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та постанову відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Фастівському районі та в місті Фастів № 543 від 21 вересня 2006 року визнано неправомірною і скасовано. Визнано, що страховий внесок за договором добровільного страхування в сумі 185 грн 00 коп. сплачено ОСОБА_1 в установлений законом строк. Визнано, що згідно зі ст.11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» період з 05 травня 2003 року по 04 серпня 2003 року є 3-х місячним розрахунковим періодом сплати страхових внесків ОСОБА_1 . Зобов`язано відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Фастівському районі та в місті Фастів зробити перерахунок відповідних страхових виплат ОСОБА_1 на основі його середньоденного доходу в розмірі 57 грн 90 коп., як добровільно застрахованого СПД, зокрема: допомоги у зв`язку з його тимчасовою непрацездатністю в період з 15 травня 2003 року по 15 вересня 2003 року; одноразової допомоги внаслідок стійкої втрати працездатності; розміру щомісячної грошової компенсації втраченого заробітку ОСОБА_1 відповідно до ступеню втрати ним працездатності з дня встановлення ступеню втрати працездатності; зобов`язано компенсувати ОСОБА_1 його фактичні витрати на лікування. Також зобов`язано відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Фастівському районі та в місті Фастів провести ОСОБА_1 нарахування та одноразову виплату суми, яка визначається з розрахунку його середньомісячного заробітку за кожний відсоток втрати ним професійної працездатності, але не вище 4-х кратного розміру граничної суми доходу, з якої справляються внески до Фонду.

Зазначає, що ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2009 року, яка набрала законної сили, виправлено описку в резолютивній частині вказаної вище постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2008 року, де замість «225,09 грн» є вірним «57,90 грн». В цій ухвалі зазначено, що згідно зі ст.6 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 22 лютого 2001 року, в редакції чинній на час виникнення правовідносин, добровільно застрахована фізична особа сплачує внесок до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у розмірі однієї мінімальної заробітної плати. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професіонального захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 03 квітня 2003 року ст.6 Закону було доповнено словами «в розрахунку на календарний рік». Згідно з чинним законодавством з розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, яких згідно зі ст.73 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення правовідносин, встановлено 10. Відповідно до чинного законодавства мінімальна зарплата в 2003 році становила 185 грн 00 коп., які ОСОБА_1 сплатив, про що зазначено в постанові суду, кількість робочих днів становила 355 днів, виходячи з чого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1266 від 26 вересня 2001 року середньоденний дохід ОСОБА_1 становить не 225 грн 09 коп., а 57 грн 90 коп., який обраховується за формулою Д=СВ:К:Т, де Д - середньоденний дохід, СВ - сума страхових внесків за розрахунковий період, К - кількість календарних днів за розрахунковий період, без врахування святкових та неробочих днів, Т - страховий тариф класу професійного ризику, до якого належить вид діяльності застрахованої особи (Д=185:355:09). Вказує, що саме на підставі зазначеного вище Порядку, проводиться розрахунок середньоденного доходу, а не на підставі даних вказаних в довідках податкової служби, як про це вказав суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

На думку скаржника, суд першої інстанції помилково посилався на формули розрахунку, які наведені в Порядку, оскільки дані формули не можуть бути застосовані до розрахунку середньомісячної заробітної плати позивача, так як були включені до Порядку вже після настання нещасного випадку. Також вказує, що суд першої інстанції помилково прийняв до уваги доводи позивача про те, що відповідачем безпідставно встановлено місячну заробітну плату, яку він не мав і не отримував, оскільки, як зазначено вище, для розрахунку соціальних виплат береться не розмір місячної заробітної плати, а розмір середньоденного доходу, який і було визначено в ухвалі Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2009 року, як набрала законної сили та є обов`язковою для всіх органів державної влади. Інший висновок суперечитиме принципам правової певності, який передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Ничик А.В. подала письмові пояснення, у яких зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Вказує, що апеляційна скарга зводиться до переоцінки доказів, які судом першої інстанції надано належну правову оцінку. Звертає увагу, що незважаючи на визнаний судом ще в 2008 році страховий випадок ОСОБА_1 , що настав 15 травня 2003 року, відповідач протиправно відмовляє встановити середній дохід, з якого необхідно призначити грошове забезпечення інваліду трудового каліцтва на підставі довідки Фастівської ДПІ від 16 квітня 2015 року. Вказує, що розмір доходу, втраченого внаслідок трудового каліцтва, підлягає визначенню ОСОБА_1 із річного доходу, одержаного ним в попередньому господарчому році поділеного на 12 місяців, що передують місяцю настання трудового каліцтва, на підставі довідки Фастівської ДПІ згідно зі ст.1198 ЦК, який відповідачем до цього часу не визначено. Вважає, що судом вірно встановлено, що відповідачу необхідно встановити середньомісячний дохід у розмірі 4 572 грн 10 коп., а доводи апеляційної скарги ґрунтуються на невірному тлумаченні норм матеріального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, наведені у письмових поясненнях, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги ОСОБА_1 має другу групу інвалідності з 21 грудня 2018 року довічно, причина інвалідності трудове каліцтво.

Згідно з архівною довідкою виконавчого комітету Фастівської міської ради від 02 лютого 2015 року № 05-05/17 ОСОБА_1 значиться як такий, що дійсно був зареєстрований як СПД (фізична особа) 04 жовтня 2001 року; скасований як СПД з 27 квітня 2004 року.

Відповідно до довідки Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 16 квітня 2015 року № 146/14/1701 обсяг виручки ОСОБА_1 від реалізації товарів, робіт, послуг, з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2002 року становить 44 000 грн 00 коп., з 01 січня 2003 року по 31 липня 2003 року - 35 033 грн 00 коп.

З листа Фастівського відділення Києво - Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області вбачається, що ОСОБА_1 перебував на обліку як ФОП з 12 жовтня 2001 року по 10 лютого 2004 року. Згідно з довідками Фастівської ОДПІ за № 9088/7/17 від 16 жовтня 2013 року та за № 7805/7/17 від 11 вересня 2003 року, які надавались Пенсійному фонду України міста Фастова, встановлено, що ФОП ОСОБА_1 з 01 листопада 2001 року по 01 серпня 2003 року працював по спрощеній системі оподаткування обліку та звітності. Сплата складає по ставці єдиного податку на обраний вид діяльності, без урахування найманих працівників з 01 листопада 2001 року по 01 серпня 2003 року щомісячно по 65 грн 00 коп.

Відповідно до довідки УПФУ в місті Фастові та Фастівському районі Київської області від 12 березня 2015 року № 2845/02 ОСОБА_1 як суб`єкт підприємницької діяльності ліквідований та сплачував внески до Пенсійного фонду України як платник спрощеної системи оподаткування за період з 01 листопада 2001 року по 01 серпня 2003 року платник єдиного податку.

14 листопада 2018 року Фастівське відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування у Київській області своїм листом від № 25-03/919 повідомило позивача, що законодавством не передбачено врахування розміру єдиного податку при розрахунку страхових виплат за загальнообов`язковим соціальним страхуванням від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

З листа Фастівського відділення Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 24 лютого 2015 року №79/10/10-07-17-00 вбачається, що згідно довідок Фастівської ОДПІ за № 9088/7/17 від 16 жовтня 2013 року та за №7805/7/17 від 11 вересня 2003 року, які надавались Пенсійному фонду міста Фастова, встановлено, що ОСОБА_1 з 01 листопада 2001 року по 01 серпня 2003 року працював по спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності. Сплата складає по ставці єдиного податку на обраний вид діяльності, без урахування найманих працівників з 01 листопада 2001 року по 01 серпня 2003 року щомісячно по 65 грн 00 коп.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача встановити позивачу середньомісячний дохід у розмірі 4 572 грн 10 коп.внаслідок настання трудового каліцтва, суд першої інстанції виходив із того, що аналіз положень ст.1198 ЦК та пунктів 11, 14, 31, 33 Порядку, свідчить про те, що розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата для розрахунку виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є 12 календарних місяців за місцем роботи, де стався страховий випадок, починаючи з місяця, що передує місяцю настання страхового випадку, при цьому, середня заробітна плата обчислюється за тією професією (посадою, розрядом, роботою) на підприємстві (в цеху, на дільниці, ділянці), за якою застрахована особа працювала до моменту ушкодження здоров`я і за якою медико-соціальною експертною комісією їй встановлено стійку втрату професійної працездатності, а якщо у місяці, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати, застрахована особа працювала неповний календарний місяць з поважних причин, середня заробітна плата працівників, зайнятих в економіці України, застосовується пропорційно фактичній кількості відпрацьованих календарних днів у такому місяці. Тому суд дійшов висновку про встановлення позивачу середньомісячного доходу у розмірі 4 572 грн 10 коп., обчислений за період 12 місяців (з травня 2002 року по квітень 2003 року), що передують місяцю до настання страхового випадку, який необхідно застосувати при розрахунку соціальних виплат.

Однак з вказаними висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення (п.7 ч.3 ст.2 ЦПК України).

Обґрунтовуючи вимоги позову, ОСОБА_1 зазначав, що Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування у Київській області невірно розраховує та виплачує йому грошове соціальне забезпечення, як інваліда трудового каліцтва, вважаючи, що розмір доходу, втраченого внаслідок трудового каліцтва, підлягає визначенню йому із річного доходу, одержаного ним в попередньому господарчому році поділеного на 12 місяців, що передують місяцю настання трудового каліцтва, на підставі довідки Фастівської ДПІ згідно зі ст.1198 ЦК, який відповідачем до цього часу не визначено.

Тобто позивач не згідний з алгоритмом та формулою розрахунку такого грошового соціального забезпечення.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що у вересні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Фастівському районі Київської області, третя особа: виконавчий комітет Фастівської міської ради Київської області, у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив: постанову Фастівського відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України №543 від 21 вересня 2006 року визнати неправомірною та скасувати її, визнати сплачені ним 185 гривень страховим внеском добровільно застрахованої особи, сплаченим в установлений законом 3-х місячний термін, визнати розрахунковим період передбачений Законом України «Про загальнообов`язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» 3-х місячний термін (з 05 травня 2003 року по 04 серпня 2003 року) сплати страхових внесків та зобов`язати відповідача зробити перерахунок відповідних страхових виплат, виходячи з середньоденного доходу як добровільно застрахованого СПД в сумі 255 грн 09 коп.

Згідно з ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

По справі встановлено, що постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2008 року, яка залишена без змін ухвалою Київського адміністративного суду 21 липня 2009 року, вказані вище позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Постанову відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Фастівському районі та в місті Фастів № 543 від 21 вересня 2006 року визнано неправомірною і скасовано. Визнано, що страховий внесок за договором добровільного страхування в сумі 185 грн 00 коп. сплачено ОСОБА_1 в установлений законом строк. Визнано, що згідно зі ст.11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» період з 05 травня 2003 року по 04 серпня 2003 року є 3-х місячним розрахунковим періодом сплати страхових внесків ОСОБА_1 . Зобов`язано відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Фастівському районі та в місті Фастів зробити перерахунок відповідних страхових виплат ОСОБА_1 на основі його середньоденного доходу в розмірі 57 грн 90 коп., як добровільно застрахованого СПД зокрема: допомоги у зв`язку з його тимчасовою непрацездатністю в період з 15 травня 2003 року по 15 вересня 2003 року; одноразової допомоги внаслідок стійкої втрати працездатності; розміру щомісячної грошової компенсації втраченого заробітку ОСОБА_1 відповідно до ступеню втрати ним працездатності з дня встановлення ступеню втрати працездатності; зобов`язано компенсувати ОСОБА_1 його фактичні витрати на лікування. Також зобов`язано відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Фастівському районі та в місті Фастів провести ОСОБА_1 нарахування та одноразову виплату суми, яка визначається з розрахунку його середньомісячного заробітку за кожний відсоток втрати ним професійної працездатності, але не вище 4-х кратного розміру граничної суми доходу, з якої справляються внески до Фонду (а.с.90-93, 96-99).

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2009 року, яка набрала законної сили, виправлено допущену описку в п`ятому абзаці резолютивної частини постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2008 року, де замість «225,09 грн» зазначено читати «57,90 грн» (а.с.94-95).

Цією ж ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2009 року встановлено, що згідно зі ст.6 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 22 лютого 2001 року, в редакції чинній на час виникнення правовідносин, добровільно застрахована фізична особа сплачує внесок до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у розмірі однієї мінімальної заробітної плати. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професіонального захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 03 квітня 2003 року ст.6 Закону було доповнено словами «в розрахунку на календарний рік». Згідно з чинним законодавством з розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, яких згідно з ст.73 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення правовідносин, встановлено 10. Відповідно до чинного законодавства мінімальна зарплата в 2003 році становила 185 грн 00 коп., які ОСОБА_1 сплатив, що зазначено в постанові суду, кількість робочих днів становила 355 днів, виходячи з чого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1266 від 26 вересня 2001 року середньоденний дохід ОСОБА_1 становить не 225 грн 09 коп., а 57 грн 90 коп. який обраховується за формулою Д=СВ:К:Т, де: Д - середньоденний дохід; СВ - сума страхових внесків за розрахунковий період; К - кількість календарних днів за розрахунковий період, без врахування святкових та неробочих днів; Т - страховий тариф класу професійного ризику, до якого належить вид діяльності застрахованої особи (Д = 185:355:09).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 лютого 2012 року постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2008 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 02 жовтня 2009 року, та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2009 року - залишено без змін (а.с.100-106).

Таким чином питання щодо, зокрема, визначення алгоритму та формули розрахунку ОСОБА_1 грошового соціального забезпечення позивача, як інваліда трудового каліцтва, вже було предметом судового розгляду і з цього питання є рішення суду, яке набрало законної сили.

Отже, звертаючись до суду з указаним позовом, позивач ОСОБА_1 ставить під сумнів визначений судовим рішенням алгоритм та формулу розрахунку належного йому грошового соціального забезпечення позивача, як інваліда трудового каліцтва.

Згідно зі ст.129-1 Конституції України, ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Частиною 1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі - Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції, рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року (справа №306/192/14-ц).

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки алгоритм та формулу розрахунку належного позивачу грошового соціального забезпечення, як інваліда трудового каліцтва, встановлено постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2008 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 02 жовтня 2009 року, яка набрала законної сили та підлягає виконанню, то колегія суддів вважає, що зобов`язання Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування у Київській області встановити йому середньомісячний дохід у розмірі 4 572 грн 10 коп., обчислений за розрахунковий період 12 місяців (з травня 2002 року по квітень 2003 року), що передують місяцю до настання страхового випадку, на основі даних довідок Фастівської ДПІ від 16 жовтня 2003 року №9088/7/17, від 16 квітня 2015 року №146/14/1701 та від 01 березня 2018 року №592/Г/10-15-10-24, суперечитиме принципу правової певності, так як суд не може ставити під сумнів рішення суду, яке вступило в законну силу.

Однак суд першої інстанції, у порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України, наведених вище правових висновків Верховного Суду не врахував та не дав належної правової оцінки наявним у справі доказам, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення вказаних вище позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення середньомісячного доходу внаслідок настання трудового каліцтва.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення середньомісячного доходу внаслідок настання трудового каліцтва, з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування у Київській області - адвоката Горбоконя Валерія Юрійовича - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування у Київській області про встановлення середньомісячного доходу внаслідок настання трудового каліцтва - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: