ПОСТАНОВА

Іменем України

12 листопада 2022 року м. Кропивницький

справа № 385/293/22

провадження № 22-ц/4809/799/22

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Дуковський О. Л., Письменний О. А.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н. В.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ;

заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області в особі Гайворонського відділу обслуговування громадян (сервісний центр),

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області в особі Гайворонського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) про встановлення факту захворювання з дитинства за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 13 травня 2022 року (суддя Гришак А.М.), -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст заяви

ОСОБА_1 у квітні 2022 року звернулася до суду з заявою про встановлення факту захворювання з дитинства.

В обґрунтування заяви вказала, що в 1992 році, за наслідком огляду спеціалізованою офтальмо-неврологічною МСЕК, їй була встановлена 1-Б група інвалідності, загальне захворювання по зору, безтерміново.

У травні 2019 року заявник звернулась до комунального закладу «Гайворонської Центральної районної лікарні» Кіровоградської області з письмовим зверненням щодо первинної документації та встановлення факту, що її захворювання зору настало в дитинстві.

Мета звернення переведення її з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (як особі з інвалідністю з дитинства).

Вважає, що її права порушені так як органи, до яких вона зверталась не визнають документи для надання їй статусу «інваліда з дитинства», тому вимушена звертатись до суду з даною заявою.

Відзив на заяву

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області надав письмові заперечення на заяву про встановлення факту, фактично це є відзив.

Вказує, що даний факт не може бути вирішений в судовому порядку, так як існує порядок встановлення інвалідності і порядок видачі документів щодо встановлення інвалідності.

Згідно частини 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, діти померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. Порядком подання та оформлення документів для призначень (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, передбачено, що при призначені пенсії у зв`язку з втратою годувальника дорослим членам сім`ї, яким право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, надається внаслідок їх інвалідності, на підставі виписки з акту огляду МСЕК.

Для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника особам, які визнані інвалідами після досягнення 18-річного віку, надається висновок МСЕК про можливість настання інвалідності (або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років).

За документами пенсійної справи заявницю визнано особою з інвалідністю у 34-річному віці. Це ж підтвердили в листі КЗ «Кіровоградське обласне бюро медико - соціальної експертизи КОР». Головним управлінням було направлено запит на адресу КЗ «Кіровоградське обласне бюро МС», отримана 21.04.2020 відповідь про відсутність підстав у МСЕ здійснити зміни причин інвалідності.

Тому, в даному випадку не може бути встановлений юридичний факт, так як є наявним спір між заявницею ОСОБА_1 та КЗ "Кіровоградське обласне бюро медико - соціальної експертизи КОР" щодо часу настання інвалідності.

Короткий зміст судового рішення

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 13 травня 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту захворювання з дитинства, відмовлено.

Суд першої інстанції у висновку вказав, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту захворювання з дитинства не може бути розглянута судом в порядку окремого провадження, так як судами не можуть розглядатись заяви про встановлення фактів групи інвалідності та часу її настання.

Короткий зміст апеляційної скарги

Не погоджуючись з судовим рішенням, заявниця подала апеляційну скаргу, якою просить, задовольнити заяву, встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом з дитинства внаслідок захворювання.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним і таким, то постановлене з порушенням норм матеріального права, яке підлягає скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Заявниця не проситьвстановити факт групи інвалідності та час настання, а факт того, що є інвалідом дитинства внаслідок захворювання у дитинстві у віці до 18 років, а саме з 6 річного віку (дитинства) згідно довідки (виписки) від 15.12.2017 року Подільського центру зору, що знаходиться у м. Вінниці

Розгляд справи відбувався односторонньо, оскільки суд першої інстанції дослухався лише до заінтересованої особи, так як вона людина з обмеженими можливостями її права залишаються порушеними.

Відзив на апеляційну скаргу

Ухвалою суду від 11 жовтня 2022 року відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у даній справі залишено без розгляду, з підстав вказаних в ухвалі.

Рух справи в апеляційному суді

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подана 16 червня 2022 року.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 16 червня 2022 року витребувано з з Гайворонського районного суду Кіровоградської області матеріали справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області в особі Гайворонського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) про встановлення факту захворювання з дитинства.

Ухвалою суду від 11 серпня 2022 року справу повернуто до Гайворонського районного суду Кіровоградської області для усунення недоліків у оформленні матеріалів справи.

Ухвалою суду від 16 вересня 2022 року відкрито провадження у даній справі, встановлено строк для подачі відзиву.

30 вересня 2022 року закінчено підготовчі дії, справу призначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 02 листопада 2022 року, про що постановлено відповідну ухвалу.

Встановлені судом обставини справи

Судом встановлено, що заявниця являється пенсіонером, отримує пенсію по інвалідності, 1 група загальне захворювання по зору, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 виданого Пенсійним фондом України 04.04.2018 року (а.с. 9).

ОСОБА_1 неодноразово зверталась до закладів охорони здоров`я, органів державної влади та місцевого самоврядування з письмовими зверненнями щодо отримання первинної документації та встановлення факту, що її захворювання зору настало в дитинстві, на що отримувала відповіді, що необхідно мати запис лікаря-офтальмолога до настання 18-ти річного віку. Для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника особам, які визнані інвалідами після досягнення 18-річного віку, надається висновок МСЕК про час настання інвалідності або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (а.с. 11- 16).

Явка сторін в засідання суду апеляційної інстанції.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце судового слухання (а.с.67-69), в засідання суду не з`явилися.

За положеннями ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За положеннями частини 5 статті 268 ЦПК, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Мотиви висновків апеляційного суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За статтею 367 ЦПК, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд

і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної

в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно

до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода

на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи

на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання

або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися

до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права

та інтересу.

Звернення до суду відбулося в порядку окремого провадження.

За частиною 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Положення ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені в судовому порядку. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо : законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Пунктом 2 даної постанови надано роз`яснення, що при вирішенні питання про підвідомчість таких справ суди мають враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено не судовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Суд першої інстанції правильно виснував, що факт настання інвалідності з дитинства встановлюється виключно органами МСЕК, відповідно до «Положення про медико-соціальну експертизу», яким визначено процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Відповідно до п. п. 3, 14 «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності» медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, встановлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до 18-річного віку.

Судом прийнято правильно за основу пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» де стверджується, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів групи інвалідності та часу її настання. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду у відповідному порядку.

Таким чином, заява ОСОБА_1 про встановлення факту захворювання з дитинства не може бути розглянута судом в порядку окремого провадження, так як судам не підвідомчі справи за заявою про встановлення фактів групи інвалідності та часу її настання. Заявниця просить встановити факт її інвалідності внаслідок захворювання у дитинстві у віці до 18 років. Тобто факт часу захворювання.

Вказаними нормативно-правовими актами передбачено позасудовий порядок встановлення факту настання інвалідності з певного часу, а відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

Абсолютно вірною є позиція Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області за якою, пенсія може бути змінена лише на підставі відповідних документів. В даному випадку це висновок МСЕК про час настання часу інвалідності. Такого документа стороною не надано і його не існує, відтак наявний спір між ОСОБА_1 та КЗ «Кіровоградське обласне бюро медико-соціальної експертизи КОР».

Враховуючи викладене, заява ОСОБА_1 про встановлення факту захворювання з дитинства не підлягає задоволенню.

Фактично між ОСОБА_1 та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області не існує ні спору, ні позиції не визнання права заявницею на таку пенсію, так як первісно відсутня правова підставність щодо призначення іншого виду пенсії. Дана заінтересована особа наділена повноваженнями за умов наявності документально підтвердженого права на зміну виду пенсії.

Але початковою є підвідомчість справи, як вище вказано із застосуванням положень закону, такий факт не підлягає розгляду в судовому порядку.

Тому, не підлягає застосуванню ч. 4 ст. 315 ЦПК України, наслідком якої на даній стадії є залишення заяви без розгляду.

Як і не підлягає застосуванню п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК про закриття провадження у справі, бо дане звернення не підвідомче взагалі суду.

Загальний висновок

З урахуванням вищевказаних приписів законодавства, доводи апеляційної скарги є такими, які не мають наслідку задоволення вимог апеляційної скарги, а отже на увагу суду не заслуговують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Апеляційна скарга є безпідставною, а тому залишається без задоволення.

За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 258-259, 374, 375,381,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 13 травня 2022 року,- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний