Справа № 454/1338/21 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю.
Провадження № 22-ц/811/1917/22 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: представника Фермерського господарства «Юзепівка» Огорілка Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою Приватної агрофірми «Селекціонер» на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 06 липня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

в квітні 2021 року Приватна агрофірма «Селекціонер» звернулась в суд з позовом до Фермерського господарства «Юзепівка», Виконавчого комітету Сокальської міської ради Львівської області та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що між 02 січня 2011 року між ПАФ «Селекціонер» та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки, площею 1,6917 га., який зареєстровано в Управлінні держкомзему у Сокальському районі, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 07 листопада 2011 року за №01291. Вказує, що за умовами вказаного договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що розташована на території Скоморохівської сільської ради Сокальського району, договір укладено на 15 років.

Зазначає, що з витягу з Державного земельного кадастру на вказану земельну ділянку за кадастровим номером :12:000:0055, позивачу стало відомо, що 01 листопада 2017 року державним реєстратором Виконавчого комітету Сокальської міської ради Лащук О.Ю. зареєстровано договір оренди від 06 жовтня 2017 року, укладений між ФГ «Юзепівка» та ОСОБА_1 строком на 20 років. Стверджує, що оскільки договір оренди земельної ділянки від 02 січня 2011 року укладений між ПАФ «Селекціонер» та ОСОБА_1 строком на 15 років, дія якого закінчується в листопаді 2026 року, а відтак держаний реєстратор в порушення норм чинного законодавства здійснив реєстрацію договору оренди на земельну ділянку, яка вже перебувала в оренді. Вважає, що договір оренди земельної ділянки від 06 жовтня 2017 року, укладений між ФГ «Юзепівка» та ОСОБА_1 не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки укладений до закінчення строку дії попереднього договору оренди, а на момент укладення спірного договору земельна ділянка знаходилася в законному користуванні позивача.

З наведених підстав просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,6917 га з кадастровим номером :12:000:0055 укладений між Фермерським господарством «Юзепівка» та ОСОБА_1 06 жовтня 2017 року.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 06 липня 2022 року у задоволенні позовних вимог Приватної агрофірми «Селекціонер» відмовлено.

Рішення суду оскаржила Приватна агрофірма «Селекціонер», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції не вирішено клопотання про витребування з Відділу №3 Управління у Червоноградському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області поземельну книгу та книгу записів про державну реєстрацію державних актів про право власності на земельну ділянку та право постійного користування земельною ділянкою, які велись у 2011 році, оскільки на підставі статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Наголошує, що договір оренди земельної ділянки від 02 січня 2011 року, укладений між ПАФ «Селекціонер» та ОСОБА_1 , містить необхідну інформацію про орган, який здійснив державну реєстрацію, його посадову особу, дату вчинення та номер запису в Державному реєстрі земель, а відтак суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що відсутні обмеження у використанні спірної земельної ділянки на час укладення договору від 06 жовтня 2017 року. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Директор Приватної агрофірми «Селекціонер» Куницький І.Я. звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, оскільки директор підприємства та юрист знаходяться в службовому відрядженні у м.Мукачево з метою проведення переговорів щодо здійснення відправки партії ріпака, крім того, постійні відрядження обмежують їх перебування у Львівській області.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є достатньою підставою для відкладення розгляду справи.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.

З огляду на те, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення судового рішення, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутності представника Приватної агрофірми «Селекціонер».

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника Фермерського господарства «Юзепівка» Огорілка Ю.В. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАФ «Селекціонер», суд першої інстанції виходив з того, що із витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.11.2017 року, витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку від 19.10.2017 року, а також досліджених відповідей Міськрайонного управління у Сокальському районі та м.Червонограді ГУ Держгеокадастру у Львівській області, відсутні будь - які обмеження щодо використання спірної земельної ділянки на час укладення спірного договору від 06.10.2017 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, до матеріалів справи долучено договір оренди земельної ділянки від 02.11.2011 року, за умовами якого орендодавець, ОСОБА_1 , передає, а орендар, ПАФ «Селекціонер», в особі директора Шевчук З.К., приймає в строкове користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 1,6917 га., що знаходиться на території Скоморохівської сільської ради строком на 15 років.

Підставою розроблення проекту відведення земельної ділянки є Державний акт №008176.

У розділі «реквізити сторін» наявні дані орендодавця та орендаря, зокрема підписи сторін договору.

У договорі зазначено, що такий є зареєстрований в Управлінні ДЗК у Сокальському районі 07.11.2011 року за №01291.

Також долучено акт прийому-передачі земельної ділянки, що містить підписи сторін, однак не зазначена дата складання цього акту.

Із копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданого 17.08.2020 року на заяву ПАФ «Селекціонер», встановлено, що у такому наявна інформація про проведення 01.11.2017 року державної реєстрації договору оренди земельної ділянки укладеного між ФГ «Юзепівка» та ОСОБА_1 , щодо земельної ділянки площею 1,6918 га. кадастровий номер: :12:000:0055.

З копії договору оренди землі від 06.10.2017 року, укладеного між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ФГ «Юзепівка», вбачається, що згідно з умовами цього договору, в оренду передається земельна ділянка площею 1,8317 га., в тому числі 1,6917 га. ріллі кадастровий номер: :12:000:0055 і 0,1400 га. сінокіс кадастровий номер: :12:000:0169. Договір укладено строком на 20 років. У договорі наявні реквізити сторін та їх підписи.

Також у договорі зазначена нормативна грошова оцінка земельних ділянок, а саме: кадастровий номер: :12:000:0055 79 886 грн. та кадастровий номер: :12:000:0169 839 грн (пункт 5 договору).

Згідно із пунктом 20 договору на земельні ділянки не встановлено обмежень (обтяжень) та інших прав третіх осіб.

Із витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки площею 1,6917 га., кадастровий номер: :12:000:0055 та 0,1400 га., кадастровий номер :12:000:0169, від 19.10.2017 року, встановлено, що відомості про обмеження у використанні земельних ділянок не зареєстровані.

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, сформованого 07.11.2017 року, підтверджується, що 01.11.2017 року проведено державну реєстрацію оспорюваного позивачем договору оренди землі від 06.10.2017 року.

З відповіді, наданої Міськрайонним управлінням у Сокальському районі та м.Червонограді ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 01.07.2021 року на адвокатський запит ОСОБА_2 від 18.06.2021 року, вбачається, що інформація щодо зареєстрованого договору оренди на земельну ділянку від 02.01.2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАФ «Селекціонер» з кадастровим номером :12:000:0055 на території Скоморохівської сільської ради станом на 01.01.2013 року у відділі відсутня.

Сокальська міська рада Львівської області 29.04.2021р. звернулася у Міськрайонне управління у Сокальському районі та м. Червонограді ГУ Держгеокадастру у Львівській області, щодо інформації, чи зареєстровані договори оренди земельних ділянок на території Скоморохівської сільської ради до 2013 року, згідно списку, зокрема земельна ділянка: 1,6918 га. кадастровий номер :12:000:0055.

Відповіддю, наданою Міськрайонним управлінням у Сокальському районі та м.Червонограді ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 07.05.2021 року, підтверджується, що земельна ділянка на території Скоморохівської сільської ради станом на 01.01.2013 року не перебували в оренді.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першоїп`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (стаття 792 ЦК України).

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оренду землі» та частиною першою статті 93 ЗК України оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з вимогами статті 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право передавати її в оренду.

Відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Згідно зі статтею 126 ЗК України, у редакції, чинній на 02.01.2011 року, право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Стаття 17 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на 02.01.2011 року, передбачала, що передача об`єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.

Згідно із статтею 18 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на 02 січня 2011 року, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до наведеної статті Закону постановою Кабінету Міністрів від 25 грудня 1998 року № 2073 затверджено Порядок державної реєстрації договорів оренди землі. Указаним Порядком станом на 02 січня 2011 року,передбачалось, що державна реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки. Забезпечення реєстрації договорів оренди покладається на відповідні державні органи земельних ресурсів: районні відділи земельних ресурсів; управління (відділи) земельних ресурсів у містах обласного і районного підпорядкування; Київське і Севастопольське міське управління земельних ресурсів.

Отже, право оренди за чинними станом на 02 січня 2011 року нормативно-правовими актами виникало у орендаря на підставі договору оренди землі, зареєстрованого відповідно до закону.

Враховуючи відповідь Міськрайонного управління у Сокальському та м. Червонограді Головного управління Держгеокадастру у Львівській про відсутність зареєстрованого договору оренди землі від 02 січня 2011 року, укладеного між ПАФ «Селекціонер» та ОСОБА_1 на території Скоморохівської сільської ради, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову про визнання оспорюваного договору оренди недійсним з підстав недоведеності виникнення у позивача права оренди спірної земельної ділянки.

І оскільки будь-яких обмежень щодо використання спірної земельної ділянки, в тому числі і зареєстрованих прав інших осіб на спірну земельну ділянку, судом не встановлено, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оспорюваний позивачем договір оренди земельної ділянки відповідає вимогам законодавства та не порушує прав та законних інтересів позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховане клопотання про витребування з Відділу №3 Управління у Червоноградському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області поземельну книгу та книгу записів про державну реєстрацію державних актів про право власності на земельну ділянку та право постійного користування земельною ділянкою, які велись у 2011 році, є безпідставними, оскільки такі відомості не спростують обставин, встановлених судом на підставі наданих сторонами належних та допустимих доказів.

Покликання апелянта на ту обставину, що договір оренди земельної ділянки від 02 січня 2011 року, укладений між ПАФ «Селекціонер» та ОСОБА_1 , містить необхідну інформацію про його державну реєстрацію, спростовується матеріалами справи та нормативно-правовими актами, чинними на дату укладення вказаного договору, якими встановлено порядок реєстрації договорів оренди земельної ділянки.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що оскільки спір виник між позивачем ПАФ «Селекціонер» з однієї сторони та відповідачами Фермерське господарство «Юзепівка» та ОСОБА_1 з іншої, відтак виконавчий комітет Сокальської міської ради Львівської області, державний реєстратор якого Лащук О.Ю. 07.11.2017 року провів державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, є неналежним відповідачем, а відтак вірно відмовив у задоволенні позовних вимог до виконавчого комітету Сокальської міської ради Львівської області, як до неналежного відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Приватної агрофірми «Селекціонер» залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 06 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 15.12.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк