Справа № 199/8941/22
УХВАЛА

25.11.2022 Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Подорець О.Б., розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє як законний представник від імені та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , де третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Максим Олексійович, про визнання договору дарування недійсним, скасування державної реєстрації та припинення права власності,

ВСТАНОВИВ:

25.11.2022 до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла на розгляд позовна заява ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє як законний представник від імені та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , де третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Максим Олексійович, про визнання договору дарування недійсним, скасування державної реєстрації та припинення права власності.

Одночасно з позовною заявою до суду подано заяву позивача щодо вжиття заходів забезпечення позову, в якій ставиться питання про накладення арешту на спірне нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), а також шляхом заборони ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) та (або) її законним представникам на вчинення будь-яких дій, спрямованих на відчуження, переоформлення та державну реєстрацію спірного нерухомого майна, в тому числі заборони проведення торгів з відчуження майна, укладення договорів оренди відносно майна, примусового виселення осіб зі спірного майна, внесення до статутних фондів юридичних осіб, тощо, а саме: квартири АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) та заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема нотаріусам та іншим органам чи особам, які мають право виконувати чи виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не виключно, державну реєстрацію прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (інші реєстраційні дії) щодо квартири АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Ознайомившись із доводами заяви про забезпечення позову, приходжу до такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 1 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Ч.2 даної статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заборона вчиняти певні дії є видом забезпечення позову, передбаченим п.2 ч.1 ст. 150 ЦПК України.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки накладення арешту на майно може обмежити відповідача розпоряджатися майном на власний розсуд, що однозначно завдасть шкоди його правам та інтересам.

Підставами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Єдиною підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до роз`яснень наданих у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосовування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року № 9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

При цьому забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Матеріалами справи встановлено, що між сторонами дійсно виник спір, який стосується зазначеного нерухомого майна.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки накладення арешту на майно може обмежити відповідача розпоряджатися майном на власний розсуд, що однозначно завдасть шкоди її правам та інтересам, а тому суд вважає за необхідне задовольнити заяву частково шляхом заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії направленні на відчуження в будь-який спосіб спірного нерухомого майна.

Саме такий вид забезпечення позову є співмірним заявленим позовним вимогам, забезпечить ухиленню від виконання рішення, у випадку задоволення позовних вимог і, в той же час відповідач не позбавляється можливості володіти і користуватися належним йому майном, а тому заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню. Зустрічне забезпечення не застосовується.

На підставі викладеного, керуючись ч.ч. 1,2 ст.149, п.2 ч.1 ст.ст.150, 153, 258, 260, 353, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 щодо вжиття заходів забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) та (або) її законним представникам, на вчинення будь-яких дій, спрямованих на відчуження, переоформлення та державну реєстрацію спірного нерухомого майна, в тому числі заборони проведення торгів з відчуження майна, укладення договорів оренди відносно майна, примусового виселення осіб зі спірного майна, внесення до статутних фондів юридичних осіб, тощо, а саме: квартири АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема нотаріусам та іншим органам чи особам, які мають право виконувати чи виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не виключно, державну реєстрацію прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (інші реєстраційні дії) щодо квартири АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), до набрання рішенням суду чинності.

Копію ухвали надіслати заявнику, заінтересованим особам, уповноваженим на виконання органам негайно.

Строк пред`явлення до виконання 3 (три) роки з дня постановлення ухвали.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень, з негайним повідомленням суду про наслідки виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України, ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_5 .

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Максим Олексійович, місце знаходження вул. Мечнікова, 15, кім.16, м. Дніпро, 49000.

Суддя О.Б.Подорець