КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/3665/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 05 листопада 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, яку обґрунтовувала тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 березня 2015 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 9 630 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 76 972,59 грн., а також 3 % річних в розмірі 6 731,41 грн.

ОСОБА_1 вказувала, що 31 жовтня 2014 року стягувач ОСОБА_2 отримав виконавчий лист, у якому датою набрання законної сили рішенням вказано - 19 вересня 2014 року.

Разом з тим, ОСОБА_1 наголошувала, що дата набрання рішенням законної сили вказана невірно, адже вона зверталась з апеляційною скаргою на рішення суду та ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 березня 2015 року у задоволенні вимог її апеляційної скарги було відмовлено.

Враховуючи наведене, заявник вважає, що в оскаржуваному нею виконавчому листі невірно зазначено дату набрання законної сили рішення суду та лист виданий в період, коли рішення не набрало законної сили.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 05 листопада 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну, в якій посилалась на те, що виконавчий лист в даній справі видано 31 жовтня 2014 року, проте вона оскаржувала рішення суду першої інстанції, а тому вважає, що на день видачі такого листа, рішення не набрало законної сили, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 273 ЦПК України у разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили післяприйняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Крім того, апелянт вказує, що на підставі ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на час видачі виконавчого листа, виконавець був зобов`язаний повернути виконавчий лист до суду, який його видав, якщо на рішення подано апеляційну скаргу.

Підсумовуючи, ОСОБА_1 вказує, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року, на підставі якого було видано виконавчий лист, набрало законної сили 05 березня 2015 року, а виконавчий лист видано в період, коли вказане рішення не набрало законної сили.

Враховуючи викладене, апелянт ОСОБА_1 просить апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги її заяви та визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист від 31 жовтня 2014 року у даній справі.

При апеляційному розгляді справи ОСОБА_1 підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просила її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити подану нею заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Стягувач у справі ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не з`явився та подав заяву про розгляд вказаної справи у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 березня 2015 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто суму боргу в розмірі - 9 630 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ сумі - 76 972,59 грн., а також 3% річних в розмірі - 6731,41 грн.

На підставі зазначеного рішення суду Шевченківським районним судом м. Києва 31 жовтня 2014 року було видано виконавчий лист.

Розглядаючи подану ОСОБА_1 заяву та залишаючи її без задоволення суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що виконавчий документ був виданий помилково або наявні інші підстави, визначені положенням частини 2 статті 432 ЦПК України, що призводить до визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про залишення без задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини для цілей статті 6 (Конвенції) виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, п.40).

Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішення суду.

У ст. 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц.

Законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у частині четвертій статті 369 ЦПК України, на яку посилались заявники у даній справі.

При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Заявник як на підставу для задоволення заяви в даній справі посилалася на те, що виконавчий лист був виданий в той час, коли рішення суду ще не набрало законної сили.

Так, ОСОБА_1 зазначала, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року, фактично було переглянуто судом апеляційної інстанції лише 05 березня 2015 року і саме із вказаної дати вважається таким, що набрало законної сили, тому видача стягувачу виконавчого листа 31 жовтня 2014 року Шевченківським районним судом міста Києва є неправомірною. Крім того, посилалася щодо незаконності дій державного виконавця, який 20 листопада 2014 року відкрив виконавче провадження, після винесення Апеляційним судом міста Києва ухвали про поновлення строку на апеляційне провадження та відкриття апеляційного провадження, не виконав вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та не повернув виконавчий лист стягувачу чи суду, що його видав.

Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, апеляційний суд враховує наступні обставини.

15 листопада 2013 року Шевченківським районним судом міста Києва у вказаній справі було ухвалено рішення суду, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі - 9 630 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ сумі - 76 972,59 грн., а також 3% річних в розмірі - 6731,41 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 837,04 грн, та витрати по сплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. (а.с.68-72 т.2).

Копію вказаного рішення суду ОСОБА_1 отримала 22 листопада 2013 року (а.с.87 т.2) і цього ж дня 22 листопада 2013 року подала апеляційну скаргу на зазначене рішення суду (а.с.88-91 т.2).

Ухвалою судді Апеляційного суду міста Києва від 18 грудня 2013 року подана ОСОБА_1 апеляційна скарга на рішення суду залишена без руху з підстав не сплати судового збору та надано строк протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали усунути вказані недоліки (а.с.119-120 т.2) .

03 лютого 2014 року ухвалою судді Апеляційного суду міста Києва подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2013 року визнано не поданою та повернуто апелянту (а.с.137 т.2).

07 березня 2014 року ОСОБА_1 подала повторну апеляційну скаргу на вищевказане рішення Шевченківського районного судуміста Києва та подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження (а.с.191-195 т.2).

Ухвалою судді Апеляційного суду міста Києва від 21 березня 2014 року подана ОСОБА_1 апеляційна скарга на рішення суду визнана не поданою та повернута апелянту (а.с.198 т.2).

11 липня 2014 року ОСОБА_1 подала повторну апеляційну скаргу на вищевказане рішення Шевченківського районного судуміста Києва та подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. (а.с.239-242 т.2).

Ухвалою судді Апеляційного суду міста Києва від 18 серпня 2014 року подана ОСОБА_1 апеляційна скарга на рішення суду залишена без руху з підстав не сплати судового збору та надано строк протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали усунути вказані недоліки (а.с.5 т.3).

Ухвалою судді Апеляційного суду міста Києва від 19 вересня 2014 року подана ОСОБА_1 апеляційна скарга на рішення суду визнана не поданою та повернута апелянту (а.с.11 т.3).

Вказана цивільна справа була повернута до Шевченківського районного суду міста Києва (а.с.22 т.3).

31 жовтня 2014 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла заява від стягувача у вказаній справі ОСОБА_2 про видачу виконавчого листа (а.с.32 т.3).

Цього ж дня 31 жовтня 2014 року Шевченківським районним судом міста Києва ОСОБА_2 було отримано виконавчий лист на виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2013 року, що підтверджується розпискою (а.с.33 т.3) та пред`явлено його до виконання у відділ ДВС Сквирського районного управління юстиції Київської області для примусового виконання.

20 листопада 2014 року державним виконавцем відділу ДВС Сквирського районного управління юстиції Київської області Качуринською О.В. відкрито виконавче провадження №45541444 та здійснюються виконавчі дії.

Крім того, встановлено, що 20 січня 2015 року ОСОБА_1 знову подала апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2013 року та подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження (а.с.34-37 т.3).

Ухвалою судді Апеляційного суду міста Києва від 28 січня 2015 року подана ОСОБА_1 апеляційна скарга на рішення суду залишена без руху з підстав не сплати судового збору та надано строк протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали для виправлення вказаних недоліків (а.с.45 т.3).

Ухвалою судді Апеляційного суду міста Києва від 09 лютого 2015 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2013 року задоволено та відкрито апеляційне провадження (а.с.58 т.3).

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05 березня 2015 року подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2013 року відхилено, а вказане рішення залишено без змін (а.с.76 т.3).

Відповідно до положень ст. 223 ЦПК України (в редакції ЦПК станом на жовтень 2014 року) рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

З матеріалів справи вбачається, що подані ОСОБА_1 апеляційні скарги на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2013 року, Апеляційним судом міста Києва були вирішені у відповідності до норм діючого на той час ЦПК України. Зокрема, ухвалою судді Апеляційного суду міста Києва від 19 вересня 2014 року подана ОСОБА_1 апеляційна скарга на рішення суду визнана не поданою та повернута апелянту.

Таким чином, на час звернення ОСОБА_2 до Шевченківського районного суду міста Києва 31 жовтня 2014 року із заявою про видачу виконавчого листа, визначених чинним на той час ЦПК України підстав для відмови у видачі виконавчого листа не було, оскільки рішення суду фактично набрало законної сили 19 вересня 2014 року. Зазначена ухвала апеляційного суду не скасована в порядку касаційного оскарження є чинною.

Згідно до ч.2 ст. 368 ЦПК України (в редакції закону станом на 31 жовтня 2014 року) за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом.

Пунктом 29.32 «Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ» затвердженої наказом ДСА України № 173 від 17.12.2013 ( діючої станом на 31 жовтня 2014 року) передбачалося, що виконавчі листи виписуються після набрання рішенням суду законної сили за заявою стягувача, а у справах, в яких рішення підлягає негайному виконанню, - у день постановлення рішення.

Частиною першою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що дії суду щодо видачі виконавчого листа 31 жовтня 2014 року стягувачу ОСОБА_2 відповідали положенням ст. 223, 368 ЦПК України та п. 32 «Інструкції з діловодства…».

Доводи заявника ОСОБА_1 про поновлення Апеляційним судом міста Києва 09 лютого 2015 року строку на апеляційне оскарження рішення суду та залишення за результатами апеляційного розгляду рішення суду без змін не є підставою для визнання виданого виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки доказів виконання зобов`язання встановленого рішенням суду чи інших правових підстав, визначених ст. 432 ЦПК України для визнання його таким, що не підлягає виконанню, заявником не наведено та не подано відповідних доказів.

Доводи апелянта про неповернення виконавцем виконавчого листа після подачі нею апеляційної скарги у січні 2015 року та на період апеляційного розгляду, також не є правовою підставою для визначення вказаного листа таким, ще не підлягає виконанню.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У справі «Soering vs UK» Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального права та процесуального законодавства.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 05 листопада 2021 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 23 червня 2022 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв