ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/302/21Головуючий у 1-й інстанції Лисюк І.О.
Провадження № 22-ц/817/918/22 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

сторін та їх представників

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 11 серпня 2022 року (ухвалене суддею Лисюк І.О., дата складення повного тексту 22 серпня 2022 року) в цивільній справі №596/302/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки і піклування Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про визначення місця проживання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Хоростківської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

05 березня 2021 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки і піклування Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що у шлюбі з відповідачем у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , який на даний час проживає з відповідачем. Внаслідок систематичного зловживання відповідачем спиртними напоями і застосування щодо неї фізичного та психологічного насильства у вигляді нанесення їй побоїв, принизливого ставлення до неї, висловлювання образ і погроз фізичною розправи вона зверталась до правоохоронних органів і постановою Гусятинського районного суду відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.173-2 КупАП. Оскільки застосування фізичного та психологічного насильства носило систематичний характер вона звернулась з позовом про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та мала намір забрати сина. Під час спроби забрати дитину 27 грудня 2020 року відповідач застосував до неї фізичне насильство та спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м`яких тканин обличчя, гематоми лобної та тім`яної частин голови, гематоми повік, перелому кісток носа, забоїв лівого плеча, під пахвинної ділянки зліва, колінного суглобу. За вказаним фактом 28.12.2020 року Чортківським РВ поліції ГУНП в Тернопільській області щодо ОСОБА_1 розслідується кримінальне провадження № 0000106 за ч.2 ст. 125 КК України у якій вона визнана потерпілою.

З метою визначення місця проживання дитини у законний спосіб вона звернулась із відповідною заявою до органу опіки та піклування Гусятинської районної державної адміністрації. На виконання розпорядження голови Гусятинської РДА про визначення місця проживання дитини з матір`ю було створено комісію, члени якої 27 січня 2021 року прибули до відповідача і роз`яснили йому суть розпорядження, проте ОСОБА_1 відмовився його виконувати і дитину матері не передав.

На думку позивача, орган опіки та піклування врахувавши всі обставини спору, обґрунтовано і вмотивовано дійшов висновку про те, що в інтересах дитини вона має виховуватись та проживати із мамою.

Оскільки відповідач відмовився виконувати рішення органу опіки та піклування та передати дитину матері, зазначені обставини спонукали її в інтересах малолітньої дитини звернутись до суду з позовом про визначення місця проживання дитини.

29.07.2021 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки і піклування Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком.

В обґрунтування позову посилався на те, що фактично ОСОБА_2 не проживає з ними з 16 вересня 2020 року. Рідкісні приїзди позивачки ОСОБА_2 до дитини істотно віддалили її від сина, який не звик до мами, а спроба ОСОБА_2 викрасти дитину з дому взимку без одягу дуже налякала дитину. Син проганяє маму, відмовляється з нею спілкуватись.

Якнайкращим інтересам дитини відповідатиме визначення місця проживання дитини з батьком у звичному для дитини житловому та соціальному середовищі враховуючи, що дитина зареєстрована і проживає по місцю проживання батька з народження, місце проживання батька є для неї звичним середовищем, є звичне коло спілкування - проживають члени її сім`ї, житло перебуває у його власності. В той час мати постійно змінює своє місце проживання, не має на праві власності чи користування житла, тому не може забезпечити дитині гарантування житлових прав. Задоволення зустрічного позову виключить необхідність змінювати місце проживання дитини з обжитого нею дому, розривати її сталі соціальні зв`язки з батьком, дідусем та бабусею, які були для неї щоденним оточенням та позбавляти дитину звичного для неї соціального середовища.

Просив визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , з батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Гусятинського районного суду від 11 серпня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки і піклування Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про визначення місця проживання дитини задоволено.

Визначено місце проживання дитини малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - ОСОБА_2 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Хоростківської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, а його зустрічний позов задовольнити та визначити місце проживання сина з ним.

Апелянт зазначив, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідністю висновків суду обставинам справи; з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції не застосував вимог статті 161 СК України і не врахував що дитина до п`ятирічного віку зростала під піклуванням батька, який сумлінно ставився до виконання батьківських обов`язків. Виїжджаючи до Польщі позивачка залишала дитину проживати у сім`ї батьків чоловіка. Суд не врахував прихильності дитини до батька та конфліктного характеру взаємин дитини та матері і залишив без задоволення клопотання представника відповідача опитати в судовому засіданні дитину для з`ясування думки дитини. З висновку психолога видно, що саме батько та його родина є соціально підтримуючим середовищем для сина, він демонструє особисту прив`язаність до батька та недостатній емоційний контакт з матір`ю. У разі проживання дитини з матір`ю дитина потребуватиме фахової психологічної допомоги. З метою уникнення психологічних стресів їй буде краще проживати разом з батьком. На відеозаписах чітко прослідковується особиста прихильність дитини до батька та відсутність належного контакту між мамою та її дитиною. Допитані в суді свідки дідусь та бабуся детально розповіли як проводять час з внуком, вважають що проживання внука з батьком відповідатиме інтересам дитини та підтвердили що хлопчик виявляє прихильність до батька. Орган опіки та піклування визнає що звичне сімейне середовище Володі не є неблагополучним, тому інтересам дитини відповідало би залишення її у звичному середовищі. Орган опіки та піклування надаючи висновок, поставив у пріоритет власне бачення з ким залишити проживати дитину і не мотивував своє рішення.

Суд не врахував висновків Верховного Суду викладених у постановах від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17, від 17 жовтня 20148 року у справі №402/428/16-ц, від 29 листопада 2017 року у справі №761/29113/14-ц, від 04.08.2021 року у справі №654/4307/19 щодо врахування якнайкращих інтересів дитини, тривалого безперервного проживання дитини з батьком та оточенні рідних людей, відступу від висновків про застосування Декларації прав дитини щодо винятковості розлучення дитини з матір`ю та вжиття відповідних підготовчих заходів спрямованих на адаптацію дитини до іншого з батьків.

Судом не вмотивовано вилучення дитини зі звичного середовища, не враховано, що матір не має психологічного контакту з дитиною, дитина проганяє її, матір не зверталась із заявами про усунення перешкод у користуванні з дитиною, що свідчить про відсутність таких перешкод та не враховано, що матір чотири рази змінювала місце проживання, що свідчить про неможливість забезпечення матір`ю дитині сталого, сприятливого для розвитку середовища.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказала, що у ОСОБА_1 маючи низькі моральні якості а також перебуваючи під безпосереднім впливом своїх батьків, у неправомірний спосіб утримує малолітню дитину при цьому як він, так і члени його сім`ї вчиняють фізичне та психологічне насильство до неї з метою здійснення перешкод для спілкування дитини з матір`ю, що негативно впливає на психічний розвиток дитини. Неправомірні дії відповідача та членів його сім`ї проявились у тому що він разом із батьком з метою перешкодити їй забрати сина застосували до неї фізичне насильство із заподіянням тілесних ушкоджень у присутності сина за що були притягнуті до кримінальної відповідальності за статтею 125 КК України. Будучи у такий спосіб заляканою та боячись перебувати у будинку ОСОБА_1 вона звернулась до ООП. Відповідач та його батьки систематично чинили фізичні та психологічні перешкоди для зустрічей її з сином, забороняли їй заходити до їх будинку, перешкоджали їй спілкуватись з сином на одинці, під різними приводами обмежували час для спілкування, наносили словесні образи в присутності дитини, відмовляли у прийнятті від неї та передачі дитині одягу та продуктів які вона приносила. Це також виражалось у демонстративному проведення відеозйомок процесу спілкування її з сином та викрикування різних коментарів які ображали її.. Суд правомірно встановив, що відповідач не робив спроб та не сприяв налагодженню контактів сина з матір`ю, з його боку здійснюється негативний психологічний вплив на дитину. Три різні ООП визначили доцільним місце проживання дитини з матір`ю і це відповідає найкращим інтересам дитини в розумінні практики ЄСПЛ. Суд прийняв до уваги той факт, що відповідач з травня 2022 року є безробітним через що не здатний в повній мірі забезпечити матеріальний добробут та належне виховання дитини.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та пояснив, що син з народження проживає з ним, він весь свій вільний час проводить з дитиною, знає його розпорядок дня. В будинку є належні умови для проживання. На його думку пріоритетним для дитини є залишитися проживати у звичному для неї середовищі та недопущення розлучення її з близькими родичами. Дитина виявляє прихильність до батька а не до матері, що підтверджується відеозаписами відвідин матір`ю дитини та висновком експерта. Мати не обізнана про стан здоров`я дитини, зокрема про наявність в неї алергії, яка проявилась після припинення ними спільного проживання. 27 грудня 2020 року, коли позивач викрадала сина і бігла з ним, то послизнулась і впала та при падінні отримала виявленні у неї тілесні ушкодження. На час ухвалення рішення він ніде не працював (раніше працював мулярем у м. Тернополі), а на даний час працевлаштувався на неповний робочий день щоб більше часу проводити з сином.

ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнала та пояснила, що відповідач застосовував до неї домашнє насильство і тому вона тривалий час (з липня 2019 року по березень 2020 року) проживала з сином окремо. Після відновлення сімейних відносин відповідач не змінився. В Польщу вони їхали за вказівкою матері відповідача щоб заробити кошти для ремонту кухні, а повернулись окремо, тому що відповідач знову застосовував до неї насильство. Після приїзду з Польщі в половині грудня 2020 року вона на наступний день хотіла забрати сина, однак відповідач не віддав і 27 грудня 2020 року при повторній спробі забрати сина без згоди відповідача була сильно побита ним та свекром з приводу чого до 15 січня 2021 року лежала в лікарня. Сина вона несла на руках під своїм пальтом із засунутим замком в якому ходила будучи вагітною з ним. Орган опіки і піклування прийняв рішення про визначення місця проживання з нею і 27 січня комісія приїхала виконувати рішення, однак відповідач відмовився його виконувати, тому після відновлення документів, які залишились в будинку відповідача вона у березні 2021 року звернулась в суд. Маючи страх що при відвідинах сина її можуть знову побити, вона з представниками ООП приїхала на день народження сина. Внаслідок розслідування кримінальної справи про її побиття та розгляду її судом відповідач та його батьки налаштували сина проти неї. Вважає, що проживання сина з нею відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, оскільки в сім`ї відповідача часто відбуваються сварки між відповідачем та його батьком в присутності сина, а за кожну неправильну на їх думку поведінку сина називають образливими словами ("не людяний", "дибіл"), в їх домі дитина не знає ласки та домашнього тепла. Відповідач та його батьки не слідкують за одягом дитини, коли вона приїжджає то дитина постійно хвора. У сина алергія на лактозу, що вона враховувала при визначенні харчування сина однак в домі йому дають молоко і говорять що в нього алергія на шоколад.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи колегія суддів вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 липня 2015 року по 16 січня 2021 року. В шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_4 .

Сторони проживали сім`єю у будинку відповідача ОСОБА_1 та його батьків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . У зв`язку з напруженими стосунками між подружжям позивачка ОСОБА_2 змушена була покинути вказане житло, син залишився проживати з батьком.

Згідно постанови Гусятинського районного суду від 13 серпня 2018 року (справа№596/1338/18), ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень за те, що він 08.08.2018 року біля 21:00 год. перебуваючи в нетверезому стані по місцю проживання вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_2 , чинив на неї моральний та психологічний тиск, погрожував фізичною розправою та спричинив їй фізичну біль.

Рішенням Гусятинського районного суду від 29.11.2019 року в справі №596/1638/19 ухвалено стягувати з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.09.2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Гусятинського районного суду від 27.09.2021 року в справі №596/826/21 в задоволенні позову ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів з батька, звільнення від сплати заборгованості, стягнення аліментів з матері відмовлено.

Рішенням Гусятинського районного суду від 09.12.2021 року в справі №596/825/21 в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відмовлено.

З метою визначення місця проживання дитини у законний спосіб, позивач ОСОБА_2 звернулася із заявою до органу опіки та піклування Гусятинської РДА. Комісія з питань захисту прав дитини при Гусятинській РДА провівши перевірку 30.12.2020 року прийняла рішення №1 на підставі якого, голова Гусятинської РДА виніс розпорядження №4/02-34 від 16.01.2021 року про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 із його матір`ю ОСОБА_2 .

Згідно акту від 27.01.2021 року, складеного комісією на виконання розпорядження голови Гусятинської РДА від 16.01.2021 року здійснено виїзд за адресою місця проживання дитини в АДРЕСА_1 , про те розпорядження щодо визначення місця проживання дитини виконано не було.

За місцем колишнього проживання (с.Сорока, с. Постолівка) ОСОБА_2 характеризується позитивно, разом з чоловіком виховували малолітню дитину, скарг від жителів села на адресу ОСОБА_2 в Сороківський старостинський округ №4 не поступало. Скарг та зауважень в Постолівський старостинський округ на її адресу теж не надходило. За місцем теперішнього проживання ( АДРЕСА_2 ) ОСОБА_2 характеризується позитивно, зауважень та скарг щодо неї не було.

Згідно договору оренди квартири в приватної особи від 27.08.2021 року, ОСОБА_2 з 27 серпня 2021 року орендує квартиру АДРЕСА_3 .

Згідно акту обстеження умов проживання від 07.12.2021 року, складеного комісією в складі: завідувача сектору «Служба у справах дітей Гусятинської селищної ради Скопецьким І.Є., спеціалістом сектору Троян О.В., директором КУ «Центр надання соціальних послуг» Бабій М.І., проведено обстеження умов проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . Житло розміщене на п`ятому поверсі будинку, складається з двох кімнат. В квартирі є окрема кухня, туалет, ванна балкон, там затишно, чисто. Є меблі, необхідні для проживання: ліжка, шафи, тумбочки, столи. Освітлення в хорошому стані. В кухні є плита, холодильник, інші необхідні засоби. Для виховання дитини створено всі умови. Є окреме ліжко, стіл, шафа для одягу, сервант, дитячі іграшки, дитячий одяг.

ОСОБА_2 має постійне місце роботи (працює більше року) в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ФОП ОСОБА_9 на посаді продавця-консультанта з 01.08.202І року. За період роботи зарекомендувала себе позитивно, цілеспрямована і відповідальна. За характером спокійна та врівноважена, знаходить спільну мову з клієнтами, скарг від покупців не надходило, лише позитивні відгуки. З особистих якостей слід відзначити її старанність, надійність, неконфліктність, прагнення проявити ініціативу і ефективно вирішувати складні ситуації. В колективі користується повагою та авторитетом.

До адміністративної відповідальності ОСОБА_2 притягувалась 19.06.2019 року за ч.1 ст. 178, ст. 183 КУпАП. Копій постанов до матеріалів справи не долучено.

ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується позитивно, користується авторитетом жителів села, скарг від жителів села на адресу ОСОБА_1 в Сороківський старостинський округ №4 не поступало.

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 не працює. На час винесення рішення ОСОБА_1 (з його слів) перебуває на обліку в центрі зайнятості та отримує допомогу по безробіттю.

ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності 18.08.2018 року за ст. ч.1 ст.173-2 КУпАП, 19.06.2019 року за ч.1 ст.178, ст.183 КУпАП, 30.07.2021року за ч. 1 ст.122 КУпАП.

На обліку в лікаря-психіатра і лікаря-нарколога сторони не перебувають.

Згідно обстеження умов проживання №61/03-07 від 10.11.2021 року виявлено, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 проживає по АДРЕСА_1 разом з батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , бабусею ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_7 , дідусем ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 .. Їхнє домогосподарство складається з будинку, літньої кухні та господарських будівель. На даний час перебувають у літній кухні, зі слів бабусі з метою економії енергоресурсів. У даній літній кухні є дві кімнати, кухня, ванна та коридор. У одній із кімнат де мешкає дитина є дитяче ліжечко, м`який розкладний куток, дитячий столик з кріселком, поличка з книгами, шафа з одягом. У будинку чисто та тепло. Щодо стосунків в сім`ї комісією відмічено, що в сім`ї наявне табу на матір дитини ОСОБА_2 та негативне ставлення членів сім`ї до неї.

ОСОБА_1 є власником ј частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в якому на даний час проживає та зареєстрований малолітній ОСОБА_4 .

В житловому будинку створено необхідні умови щодо проживання дитини. Батько та члени його сім`ї проводять вільний час з дитиною.

Малолітній ОСОБА_4 відвідує садочок в с. Сорока Чортківського району.

ОСОБА_4 встановлено діагноз алергічний дерматит. Потребує консультації дерматолога. Відповідно до довідки лікаря педіатра ОСОБА_10 без дати, ОСОБА_1 періодично проходить огляд з дитиною у приватному медичному кабінеті ФОП ОСОБА_10 останній візит матері з дитиною в медичний кабінет був 16.04.2019 року.

Судом встановлено, що 27 грудня 2020 року ОСОБА_2 під час відвідин сина в с.Сорока в присутності дитини було завдано ОСОБА_1 легкі тілесні ушкодження.

Вироком Гусятинського районного суду від 27 січня 2022 року, ухваленим в кримінальному провадженні №0000106 ОСОБА_1 визнано винуватим в пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст. 125 КК України і призначено йому покарання у виді арешту на строк два місяці.

За результатами розгляду кримінального провадження судом встановлено, що «27 грудня 2020 року близько 11:00 год. ОСОБА_2 , з метою відвідати свого малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , увійшла в домогосподарство, яке розташоване за адресою с. Сорока Хоростківської територіальної громади, Чортківського району Тернопільської області, де перебувала біля 5 хвилин. Надалі ОСОБА_2 взявши на руки свого сина ОСОБА_4 понесла його в сторону виходу із домогосподарства. В цей час у ОСОБА_1 виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_2 . Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_1 наздогнав свою колишню дружину біля входу в домогосподарство та з мотивів неприязних відносин, умисно наніс кулаком правої руки один удар в потиличну ділянку голови ОСОБА_2 , від якого остання із сином на руках, впала на землю. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_1 стоячи з правого боку від потерпілої, умисно кулаками обох рук наніс не менше десяти ударів в ділянку голови ОСОБА_2 , чим останній спричинив тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, підтверджена об`єктивною неврологічною симптоматикою (послаблення конвергенції, позитивні симптоми ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , незначна анізорефлексія, горизонтальний ністагм, гіпергідроз долоней та стоп); закритий перелом кісток спинки носа із незначним зміщенням, підтверджений рентгенологічно, а також синці на обличчі, волосистій частині голови, які за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до легких з короткочасним розладом здоров`я. Окрім наведеного, продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , однією із ніг умисно наніс декілька ударів в ліву падпахвинну ділянку та ліве плече, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді: синців на лівій падпахвинній ділянці та на лівому плечі та у середній третині лівого плеча по зовнішній поверхні, які за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до легких.»

Ухвалою колегії суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду від 30 березня 2022 року, вирок суду відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 125 КК України, залишено без змін. Ухвалою судді Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 квітня 2022 року виконання вироку зупинено.

Згідно висновку органу опіки та піклування Гусятинської селищної ради від 20 травня 2021 року № 754/04-14 орган опіки та піклування вважав за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_2 . Із висновку слідує, зокрема, що органом опіки та піклування встановлено відмову батька виконувати розпорядження голови Гусятинської РДА про визначення місця проживання дитини з матір`ю від 16.01.2021 року та передати дитину матері. Також вони погодились з висновком попереднього органу опіки та піклування - Гусятинської РДА щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Відповідно до висновку Служби у справах дітей Хоростківської міської ради від 19.11.2021 року, діючи в інтересах дитини, Служба у справах дітей вважала за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з матір`ю ОСОБА_2 , жителькою АДРЕСА_4 . При цьому органом опіки та піклування встановлено, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 чиняться перешкоди ОСОБА_2 в спілкуванні з малолітньою дитиною, вони не сприяють спілкуванню дитини з мамою. Коли мати приходить відвідувати сина за місцем його проживання в с. Сорока вони контролюють ці зустрічі, фільмують все на телефон, коментують та знецінюють подарунки ОСОБА_2 , які вона принесла сину. 14.09.2021 року ОСОБА_2 звернулася з заявою до служби у справах дітей Хоростківської міської ради допомогти їй у вирішенні питань побачень з сином, оскільки колишній чоловік неодноразово різними способами чинив всякого роду перешкоди і унеможливлював тим самим брати участь у вихованні сина.

Обставини чинення перешкод ОСОБА_2 в спілкуванні з сином, налаштовування малолітньої дитини проти матері її близькими родичами (батьком, дідусем, бабусею), застосування до неї насильства, підтверджуються також дослідженими в судовому засіданні актами обстежень, актами та висновками оцінки потреб сім`ї, вироком та постановами суду.

Постановою Гусятинського районного суду від 28 березня 2022 року (справа №596/163/22) ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Судом за результатами розгляду вказаної справи встановлено, що психологічне насильство ОСОБА_8 відносно колишньої невістки виражалось у тому, що 30 січня 2022 року приблизно о 12 годині 30 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого проживання, а саме на подвірї домогосподарства, що в АДРЕСА_1 , в категоричній формі не давала можливості ОСОБА_2 побачитися та спілкуватися з її малолітнім сином ОСОБА_4 , який в порушення розпорядження голови Гусятинської райдержадміністрації від 16 січня 2021 року «Про визначення місця проживання малолітньої дитини» на даний час проживає зі своїм батьком ОСОБА_1 та на момент приходу ОСОБА_2 перебував у житловому будинку. ОСОБА_8 ображала та принижувала ОСОБА_2 , обмежувала її волевиявлення щодо бажання побачення із своєю дитиною. Потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що в період з 01.01.2021 року до 30.01.2022 року включно вона приблизно п`ятнадцять раз приїжджала у домогосподарство ОСОБА_1 і приблизно п`ять з них у присутності працівників поліції, щоб побачитися із сином, проте, останні її неодноразово не допускали до дитини, принижували її при дитині, погрожували фізичною розправою та 27.12.2020 року її побили.

Згідно постанови поліцейського СРПП ВПН №3 (смт. Гусятин) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області Польового Н.В. серії ГАБ№925067 від 30.01.2022 року, ОСОБА_8 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП, оскільки вона 30.01.2022 року о 12.37 год. здійснила завідомо неправдивий виклик поліції, повідомивши про те, що її колишня невістка ОСОБА_2 вчиняє відносно неї домашнє насильство, хоча цього факту насправді не було.

Постановою Гусятинського районного суду від 15 квітня 2022 року (справа№596/320/22), судом закрито провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч.1 ст.173-2 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (встановлено, що сторони конфлікту перебувають в неприязних відносинах, однак морального чи психологічного тиску не було). З описової частини постанови слідує, що допитана в якості свідка потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що 03.04.2022 року вона приїхала до своєї дитини в с.Сорока Чортківського району. Поставила фрукти, одяг, красовки на лавку. На подвір`ї був ОСОБА_7 . Син був в хаті і вона постукала в двері. ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ніби оскаженіли. Вона переступила поріг і присіла, щоб поміряти кросівки, як ОСОБА_7 почав її витягувати на вулицю, а ОСОБА_8 почала кричати, щоб вона забиралася. Сина забрали обідати, а вона чекала на вулиці. На вулиці був і ОСОБА_7 , який продовжував її обзивати. За декілька хвилин вийшов син із татом і почав цікавитися, що вона йому принесла. Її спілкування з дитиною тривало 5 хв. ОСОБА_8 взяла пакет і жбурнула ним їй у слід, після цього забрала дитину до хати.

Як слідує із повідомлення про підозру від 22.03.2021 року, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у нанесенні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 скеровано до Гусятинського районного суду. На даний час кримінальне провадження перебуває на розгляді в Гусятинському районному суді.

Обставини зміни поведінки малолітнього ОСОБА_4 по відношенню до матері ОСОБА_2 мають місце через вплив на нього членів сім`ї, з якими він проживає, а також чинення ними перешкод в спілкуванні ОСОБА_2 з сином, що підтверджується також відеозаписами, долученими відповідачем ОСОБА_1 , а також показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

З відеозаписів, долучених стороною відповідача слідує, що побачення матері і сина проходять в присутності всіх членів сім`ї, фіксуються на технічних пристроях. ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 не виявляють поваги до колишньої невістки, не сприяють налагодженню контакту матері з сином, не залишають маму одну з сином.

Так, при перегляді відеозапису від 15.01.2020 року слідує, що дитина в присутності батька, бабусі та дідуся б`є пластмасовими граблями та лопатою маму ОСОБА_2 та говорить: «я не люблю тебе, ти негідна, паразитка, винесла мене голого». ОСОБА_2 говорить сину, що так не можна казати. При цьому батько ОСОБА_1 сказав сину, що «синочок, прийшов сховатись до тата?».

З долученого відеозапису від 27.01.2021 року вбачається, що мати відвідує дитину, всі члени сім`ї (тато, бабуся, дідусь), мати і дитина, а також представники служби у справах дітей знаходяться в одній кімнаті. Бабуся ОСОБА_8 все фільмує на телефон, на звернення представників Служби, щоб дозволити мамі побути наодинці з дитиною, ніхто не реагує, а ОСОБА_8 повторює, «нехай говорять».

На відеозаписі (долучено уривки відео), датованого 03.04.2022 року, видно, що ОСОБА_2 прийшла відвідати дитину, ОСОБА_8 при цьому наказувала внукові, щоб він нічого не брав від мами. Також дитина говорила мамі, що «посадить її до тюрьми», «сама здихай, це мої друзі».

За клопотанням сторони відповідача ОСОБА_7 , ОСОБА_8 були допитані суді в якості свідків.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 , показав, що «після випадку, що був зимою дитина боїться, змінив своє відношення до мами. Мати один раз на місяць навідується, а потім внук ще день відчуває дискомфорт. Їх внук сам каже мамі: "йди додому". Хоча вона може його обняти, приголубити, поцілувати, але він не хоче її обіймів, іграшки його тільки цікавлять.

Свідок ОСОБА_8 показала, що «внук любить батька, про маму навіть не згадує. Коли невістка прийшла за сином, все закінчилось побиттям, тато рятував сина від холоду, внук категорично після того випадку не хоче спілкуватись з мамою. Мамину іграшку він ламає і викидає в мусорний бак і про маму він ніколи не згадує.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №62 КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР від 10.02.2022 року, проведеного за клопотанням сторони відповідача, на час дослідження при спостережені за поведінкою дитини відмічається різне ставлення до кожного з батьків. З мамою хлопчик надає перевагу рухливим іграм, до тата звертається для задоволення своїх потреб (похід в туалет, роздягнутися, вдітися, напитися води) та емоційної підтримки. Загальний психологічний розвиток малолітнього ОСОБА_5 відповідає його віку. Додаткової уваги потребує підвищена рухливість, прояви негативізму. Малолітня (чотирирічна) дитина не може мати самостійних оціночних суджень, в тому числі і відчуття прихильності до одного з батьків. В досліджуваній ситуації, коли ОСОБА_4 проживає з батьком, то він і його родина утворюють для нього соціально - підтримуюче оточення. При психологічному дослідженні обоє батьків демонструють практично рівноцінні можливості та умови сприятливого для розвитку дитини виховання. Із-за малолітства ОСОБА_4 не може мати оціночного судження про сім`ю, в якій він проживає на даний час. Враховуючи вікові особливості ОСОБА_4 , він не може свідомо визначатися у виборі свого місця проживання. Індивідуально - психологічних особливостей обох батьків, які б суттєво впливали на їх поведінку, не виявлено. Обоє батьків мають достатній рівень інтелектуальної ефективності, збереженість діяльності процесів мислення. В особистісній сфері - активність, комунікабельність, схильність до домінування, непоступливість, самовпевненість. Малолітній ОСОБА_4 в умовах психологічного дослідження демонструє більш довірливий контакт та особисту прив`язаність до батька та недостатній емоційний контакт з матір`ю. Розлучення батьків може позначатися на емоційному стані дитини (замкнутість, дратівливість, агресивність, зниження успішності), який може ускладнюватись ситуацією (додатковий стрес), коли батьки не можуть прийняти самостійне рішення з приводу визначення місця проживання. Будь - яка зміна звичного для дитини сімейного середовища та місця проживання може тимчасово змінити її психологічний стан, тривалість якого та степінь вираженості залежатиме від індивідуально - психологічних та вікових особливостей дитини, соціального оточення, педагогічних навиків опікунів. В даному випадку, при визначені місця проживання ОСОБА_4 з матір`ю, на період адаптації рекомендована фахова психологічна допомога.

Як слідує із описової частини висновку при проведенні психологічного дослідження, на запитання психолога «з ким хоче жити, ОСОБА_3 відповів, що з татом, тому що мама "бреше". На запитання "що поганого сказала мама" відповів - "хай тато скаже". А в ситуації, коли батько хлопчика ОСОБА_1 в його присутності показав експерту відео з телефону з агресивною поведінкою дитини по відношенню до мами (намагався вдарити лопаткою, плакав і тікав), змінився в поведінці, став розкидати кубики по столі в сторону мами, але швидко заспокоївся….. Щодо сімейної ситуації хлопчик із-за малолітства не спроможний усвідомити її реальний зміст, не розуміє відсутності матері в його житті, втрачається безпосередній емоційний контакт з нею та потреба в ньому. Причиною є довготривалий період відсутності регулярного спілкування з матір`ю (розлученні більше року) …Хоч дитина - це маленька модель того з батьків, з ким вона проживає і для того, щоб налаштувати дитину проти, не обов`язково її налаштовувати чи активно забороняти. Достатньо ігнорування. Можливість відновлення відносин та емоційних контактів малолітньої дитини з матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити їх зустрічі».

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_2 має обмежений доступ до спілкування з сином, оскільки в цьому спілкуванні стороною відповідача та його батьками чиняться перешкоди, вчиняться по відношенню до ОСОБА_2 насильство, в окремих випадках в присутності дитини, що є неприпустимим та наносить непоправиму шкоду дитині. В присутності малолітнього ОСОБА_13 вони негативно висловлюються про ОСОБА_2 , налаштовуючи сина проти матері, таким чином впливаючи на його думку про мати та подавляючи його волю.

ОСОБА_4 є малолітнім, він нездатний аналізувати події сам і він піддається впливу батька, дідуся та бабусі.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 не робить спроби та не сприяє налагодженню контактів сина з матір`ю, з боку батька здійснюється негативний психологічний вплив на дитину.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що проживання дитини з матір`ю відповідатиме її якнайкращим інтересам.

Колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь- кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

Оцінюючи надані сторонами у справі докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріально-побутове забезпечення обох батьків, позитивні характеристики дають підстави для твердження, що кожний із батьків здатний створити умови для розвитку та виховання дитини. Сторони звинувачують один одного у зловживанні спиртними напоями, однак доказів наведеного суду не надали.

Судом апеляційної інстанції на підставі пояснень сторін встановлено, що сторони після одруження проживали з батьками відповідача у будинку, який перебуває у власності 4 осіб (батьків відповідача , відповідача та ОСОБА_14 ). Внаслідок застосування відповідачем до позивачки фізичного насильства, зневажливого ставлення до неї позивачка з сином з липня 2019 року по березень 2020 року проживала в найманій квартирі. На прохання відповідача позивач повернулась проживати до відповідача. З вересня до половини грудня 2020 року сторони перебували на заробітках за кордоном, однак і там між ними виникали суперечки і вони стали проживати окремо. Після повернення сторін з Польщі позивач протягом кількох днів після приїзду хотіла забрати сина, однак відповідач відмовив їй і 27 грудня 2020 року позивач мала намір забрати сина без згоди відповідача, що завершилось побиттям її відповідачем та свекром із заподіянням їй тілесних ушкоджень. Позивач звернулась до ООП по питанню визначення місця проживання сина і розпорядженням Гусятинської РДА №4/02-34 від 16 січня 2021 року визначено місце проживання сина сторін з матір`ю. 27 січня 2021 року відповідач відмовився виконувати вказане розпорядження і позивач звернулась з позовом до суду.

Наведене свідчить про те, що малолітній ОСОБА_3 з народження проживав з обома батьками, а в період роздільного проживання (з липня 2019 року по березень 2020 року) проживав з позивачкою, яка надавала можливість відповідачу спілкуватись з сином внаслідок чого відбулось їх примирення і вони продовжили спільно проживати у батьків відповідача.

Судом першої інстанції встановлено, що зміна поведінки малолітнього ОСОБА_4 по відношенню до матері мала місце через вплив на нього членів сім`ї з якими він проживає, а також чинення ними перешкод в спілкуванні з сином, що підтверджується також долученими відеозаписами та показаннями свідків. З оглянутих відеозаписів видно, що хлопчик б`є маму пластмасовими граблями та лопаткою і говорить: "я не люблю тебе, ти не гідна, паразитка, винесла мене голого", при цьому ОСОБА_1 сказав що "синочок прийшов сховатись до тата?"; ОСОБА_8 наказує внукові нічого не брати від матері та хлопчик говорить мамі що "посадить її до тюрми", "сама здихай, це мої друзі"

Отже, в результаті впливу батька та його рідних на дитину у неї сформувався негативний образ рідної матері, яку він до цього любив, і це підсилює страхи і тривожність хлопчика, спричиняючи шкоду його психологічному здоров`ю, спонукає дитину відмовитись від контактів із нею. ОСОБА_4 внаслідок малолітства не здатний аналізувати події і тому піддається впливу батька, дідуся та бабусі.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 , як батько, не робить спроби та не сприяє налагодженню контактів сина з матір`ю, з боку батька здійснюється негативний психологічний вплив на сина відносно матері.

Враховуючи наведені обставини колегія суддів погоджується, що задля якнайкращого забезпечення інтересів дитини, судом вірно визначено її місце проживання з матір`ю ОСОБА_2 .

Судом першої інстанції вірно враховано, що ОСОБА_1 у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування та участь у вихованні сина.

Враховуючи вищенаведене та обставина, що дитина проживала в будинку з батьками відповідача (дідусем та бабусею) під час спільного проживання сторін і після їх розлучення (16 січня 2021 року) під час розгляду вказаної справи судом (звернення до суду мало місце 05.03.2021 року) не може бути безумовною підставою для визначення місця проживання дитини з батьком з мотивів зміни звичного середовища та оточення.

Доводи апелянта про неврахування судом вимог статтей 161, 171 СК України , зокрема заслуховування думки дитини про її прихильність а також про необізнаність матері про стан здоров`я дитини не заслуговують уваги суду виходячи з наступного.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта від 10 лютого 2022 року дитина із-за малолітства не може мати оціночного судження про сім`ю, в тому числі і відчуття прихильності до одного з батьків. Враховуючи вікові особливості ОСОБА_4 він не може свідомо визначитись у виборі свого місця проживання. Щодо сімейної ситуації хлопчик із-за малолітства не спроможний усвідомити її реальний зміст, не розуміє відсутності матері в його житті, втрачається безпосередній емоційний контакт з нею

Посилання сторони відповідача на те, що з лютого 2022 року (проведення судово-психіатричної експертизи) до дати прийняття рішення пройшло шість місяців, а до даного слухання справи ще більше часу і в дитини могла сформуватись власна думка щодо місця її проживання з батьком чи матір`ю нічим не підтверджено, є лише припущенням сторони.

Колегія суддів зазначає, що згода дитина на проживання з одним з батьків не може бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини.

Щодо стану здоров`я хлопчика позивач пояснила, що у дитини є алергія на лактозу, оскільки вона обстежувала сина і про це відомо відповідачу. Це вона враховувала у раціоні сина, однак відповідач та його родина не зважає на це, дає дитині молоко і прояви алергії пояснює реакцією на шоколад. В судовому засіданні апеляційного суду відповідач підтвердив, що за час спільного проживання з позивачкою в дитини не було алергії, вона проявилась під час їх окремого проживання. Наведене свідчить про обізнаність матері про стан здоров`я дитини та наявність у неї алергії.

Твердження відповідача, що син проживає з ним з народження не спростовує висновків суду, оскільки сторони в той час проживали разом. Крім того, в період окремого проживання сторін з липня 2019 року до березня 2020 року дитина проживала з матір`ю.

Та обставина, що матір не зверталась до компетентних органів із заявами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною не свідчить про відсутність таких перешкод, що доводиться матеріалами справи.

Доводи апелянта про те, що позивачка не має особистого житла і чотири рази за час розгляду справи змінювала місце проживання, що на думку апелянта свідчить про неможливість забезпечення матір`ю дитині сприятливого для розвитку середовища не заслуговують уваги суду. Проживання позивачки в будинку з батьками відповідача в селі Сорока та повернення з Польщі до батьків в село Постолівка викликані проживанням позивачки у шлюбі з відповідачем та небажанням проживати з відповідачем через вчинення ним відносно неї домашнього насильства. Нетривале проживання позивачки в АДРЕСА_4 з бабусею, яка розпочала ремонт в квартирі та укладення договору оренди двокімнатної квартири з усіма зручностями в тому ж населеному пункті по АДРЕСА_2 не спростовує висновків суду та не свідчить про відсутність належних умов проживання у позивачки (а.с.96-97 т. 2). Та обставина, що позивачка не має власного житла, а користується орендним, не є такою, що унеможливлює визначити місце проживання дитини з нею.

Доводи апелянта про те, що для визначення місця проживання дитини з матір`ю психологом рекомендована фахова психологічна допомога та що між матір`ю і дитиною не має психологічного зв`язку, оскільки дитина проганяє її не дають підстав для скасування рішення суду та відмови у задоволення позову позивачки, оскільки у висновку експерта зазначено, що при психологічному дослідженні обоє батьків демонструють рівноцінні можливості та умови сприятливого для розвитку дитини виховання і позивач за потреби сама може скористатися допомогою фахового психолога.

Посилання в апеляційній скарзі на необґрунтованість висновків органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з матір`ю колегія не приймає до уваги, оскільки судове рішення ґрунтується на аналізі та оцінці всіх наявних у справі доказів у їх сукупності.

Посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом висновків Верховного Суду у справах про визначення місця проживання дітей та практики Європейського Суду у справах зазначеної категорії колегія оцінює критично, оскільки суд при вирішенні спору виходив із забезпечення якнайкращих інтересів дитини. Суд при вирішенні спору не застосовував припису пункту 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (від застосування якого відступила ВПВС у постанові від 17.10.2018 року в справі №402/428/16-ц)).

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Так, у постанові від 29.11.2017 року у справі № 761/29113/14-ц суд вирішував питання щодо визначення місця проживання дитини яка досягла десяти років та врахував думку (бажання) жити з батьком.

У постанові від 04.08.2021 року у справі №654/430719 судом вирішувався спір щодо відібрання батьком дитини у бабусі після смерті колишньої дружини - матері дитини. Дитина від народження хворіла, після розлучення батьків з півторарічного віку проживала з матір`ю і бабусею, батько з дитиною не спілкувався, на час вирішення спору їй було чотири роки, а тому суд за таких обставин в ситуації що склалася відмовив у позові та зазначив що доцільно спочатку вжити відповідних підготовчих заходів, спрямованих на адаптацію дитини та батька до відновлення стосунків, після чого протягом перехідного періоду вирішити питання про проживання з батьком.

Отже встановлені фактичні обставини у наведених справах різні.

Практика Європейського Суду з прав людини передбачає, що при вирішенні основних інтересів дитини у кожному випадку слід враховувати якнайкращі інтереси дитини для збереження її зв`язків із сім`єю та забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення врахував практику Європейського Суду з прав людини.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 389, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 11 серпня 2022 року - залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2022 року.

Головуюча:

Судді: