Справа № 727/9174/22
Провадження № 2-о/727/262/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2022 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:
головуючого - судді: Одовічен Я.В.
за участю секретаря: Філатової К.А.
представника заявника: ОСОБА_1
представників заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернівці цивільну справу за заявою ОСОБА_4 , заінтересовані особи: ОСОБА_5 , Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Державна прикордонна служба України про встановлення факту, що має юридичне значення,-
ВСТАНОВИВ:
Заявник ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
В обґрунтування заявлених вимог заявник посилався на те, що 25.07.2022 року між ним та ОСОБА_5 було розірвано шлюб.
Від спільного життя у них є одна дитина: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
До розірвання шлюбу між ними було укладено договір про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у вихованні від 17.06.2022 року. Зокрема, вони домовились, що їх донька буде перебувати на його повному утриманні, виховуватись ним та проживатиме разом із ним за адресою АДРЕСА_1 чи іншою адресою.
Після припинення фактичних шлюбних відносин за усною згодою відповідача, дитина залишилась проживати разом із ним за адресою АДРЕСА_2 . На даний час відповідач самоусунулась від участі у житті дитини, не цікавиться нею, не утримує її та не бере участі у її вихованні, займається виключно своїм особистим життям.
Вказував на те, що проживає у двокімнатній квартирі, дитина забезпечена всім належним для проживання, одягом, взуттям, продуктами харчування.
Донька перебуває на його утриманні, дитину він виховує самостійно.
На даний час у нього виникла необхідність юридичної фіксації факту самостійного виховання, оскільки в подальшому виникають обставини у необхідності оформлення документів для допомоги на дитину, яка виховується тільки одним із батьків та його переміщення разом із дитиною за кордон.
Встановлення зазначеного факту саме в судовому порядку породить юридичні наслідки, які знайдуть свій вияв у наданні йому права на відстрочку від мобілізації та право на перетин державного кордону разом із дитиною під час воєнного стану.
Просив встановити факт, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 самостійно виховує малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою суду від 21.10.2022 року провадження у справі було відкрито за правилами окремого провадження та залучено до участі у справі заінтересованих осіб.
Представником заінтересованої особи Державної прикордонної служби України було подано письмові пояснення. У поданих поясненнях представник вказував на те, що на даний час в Україні діє воєнний стан та було оголошено загальну мобілізацію, а тому конституційне право громадян на вільне залишення території України обмежується законодавством. Зазначив, що надані заявником свідоцтво про народження дитини, рішення суду від 25.07.2022 року у справі №725/3342/22, копія договору про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні від 17.06.2022 року підтверджують лише факт розірвання шлюбу між батьками дитини. Однак, при цьому беззаперечно не підтверджується, що заявник самостійно виховує свою доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Крім того, посилався на те, що у договорі від 17.06.2022 року батьки домовились про участь кожного із них у вихованні дитини та можливості безперешкодного спілкування з нею.
Представником заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_4 також подано до суду письмові пояснення. У поясненнях представник зазначив, що підстав для встановлення юридичного факту, що батько ОСОБА_4 самостійно виховує неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 немає.
Представник заявника у судовому засіданні заяву підтримала. Пояснила суду, що мати дитини залишити її на вихованні заявника. Просила заяву задовольнити.
Заінтересована особа ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилась. Подала до суду письмову заяву, в якій не заперечувала проти задоволення заяви.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви. Вважає, що це спосіб ухилення від мобілізації, а тому просив відмовити у задоволенні заяви.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_4 підтримав позицію представника ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Представники інших заінтересованих осіб у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.
Суд, заслухавши вступне слово представників учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступних висновків.
Так, у відповідності до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності оспорюваних прав.
Положеннями ст. 315 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені судом. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Як було встановлено судом, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 25.07.2022 року шлюб між ними було розірвано (а.с. 10).
Від шлюбу у них є одна малолітня дитина: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).
Даючи оцінку наведеним у заяві аргументам, суд виходить із того, що правовідносини, які склались між заявником та дітьми, детально врегульовані Сімейним кодексом України та спеціальними законодавчими актами.

Так, за змістом положень статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Суд зауважує, що окреме провадження - це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій.
Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
У порядку окремого провадження суд може розглянути і вирішити питання, зокрема, встановлення фактів, що мають юридичне значення, при цьому у заяві про встановлення такого юридичного факту обов`язково має бути зазначено, з якою метою заявнику необхідно встановити такий факт (пункт 1 частини першої статті 318 ЦПК України).
У порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, оскільки метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення і безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується у порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.
Відповідно до положень частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Можна зробити висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

Щодо встановлення факту перебування малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на самостійному вихованні заявника, слід врахувати наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
В частині 3 статті 155 СК України (здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків) зазначено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
Частиною 2 статті 157 СК України закріплено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Таким чином, судом встановлено, що у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є як батько ОСОБА_4 , так і мати ОСОБА_5 , яка не позбавлена батьківських прав. Батьки за згодою мають право визначити місце проживання дитини з одним з них, проте жоден із них не вправі відмовитися від обов`язку виховувати дитину. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Крім того, як встановлено під час судового розгляду, встановлення даного факту заявником пов`язується із можливим порушенням Державною прикордонною службою прав заявника у майбутньому на виїзд з території України, тобто для подальшого вирішення спору про право.
Як зазначено ОСОБА_4 , його право не виїзд в даний час ні ким не порушено, але йому може бути відмовлено у перетині державного кордону, оскільки під час військового стану діють обмеження щодо виїзду чоловіків.
При цьому, суд враховує, що представники заінтересованих осіб у поданих до суду поясненнях заперечували проти встановлення даного факту за відсутності підстав для цього.
Таким чином, суд дійшов висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право щодо перетину державного кордону, яке може виникнути у майбутньому.
Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.
Враховуючи зазначені вище вимоги закону, суд вважає, що заява ОСОБА_4 про встановлення факту самостійного виховання дитини - підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 257 ч.1 п.3, 294, 315,318, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Цивільну справу за заявою ОСОБА_4 , заінтересовані особи: ОСОБА_5 , Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Державна прикордонна служба України про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали буде виготовлено 30.11.2022 року.

Суддя Одовічен Я.В.