ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/8500/21 Номер провадження 22-ц/814/1476/22Головуючий у 1-й інстанції Іващенко С.О. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2021 року, постановлену у складі головуючого судді Іващенко С.О., дата складання повного тексту ухвали не зазначена, у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей, -

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст заяви

20 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісяця, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Заява мотивована тим, що вона з ОСОБА_2 є батьками двох наповнолітніх дочок - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Після розірвання шлюбу, діти мешкають з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дочок не надає.

Короткий зміст судового рішення

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2021 року відмовлено у видачі судового наказу.

Роз`яснено, що відмова у видачі судового наказу унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутись з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала місцевого суду мотивована тим, що позивачка в наказному провадженні звернулася з вимогою про стягнення аліментів на двох дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, що не відповідає вимогам пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок місцевого суду про невідповідність заявлених ОСОБА_1 вимог положенням статті 161 ЦПК України є помилковим, оскільки викладені нею вимоги про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/3 частини його доходів на двох дітей відповідають приписам пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України. Вимог щодо стягнення аліментів у розмірі, що перевищує десять прожиткових мінімумів на дитину, нею не заявлено.

Крім того, зазначає, що у заяві про видачу судового наказу було зазначено лише мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину, визначений нормами матеріального права, який не може бути змінений нормами процесуального законодавства.

Вважає, що судом першої інстанції допущено надмірний формалізм, а відмова у видачі судового наказу позбавляє її можливості стягнути з боржника аліменти з моменту першого звернення до суду та примушує її повторно звертатися до суду.

Позиція інших учасників справи

23 лютого 2022 року від представника ОСОБА_2 - адвоката Жарової - Тітарьової Л.М. до апеляційного суду надійшли пояснення, у яких остання просить ухвалу місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вважає, що вона є законною та постановленою відповідно до норм матеріального та процесуального права.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання їх двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісяця, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством не передбачено видачу судового наказу про стягнення аліментів на двох дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, як просила заявниця.

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду помилковим, з наступних підстав.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Згідно зі статтею 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно до частини 6 статті 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Обов`язок утримувати дітей є безумовним. Закон не передбачає спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання дітей. Крім того, не має значення, чи потребує дитина надання їй утримання чи ні.

Наказне провадження - це особливий спрощений вид цивільного судочинства, спрямований на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, який одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом.

Основною умовою вирішення справи в порядку цієї судової процедури є наявність безспірної вимоги заявника, що підтверджується належно оформленими письмовими документами. Даний вид провадження свідчить не про відсутність спірних правовідносин між сторонами, а про те, що в силу очевидності права вимоги заявника виключається спір щодо наявності самого права. У такому випадку немає потреби порушувати процесуально складне й тривале позовне провадження, а достатньо короткого та спрощеного наказного провадження, що відповідає інтересам як заявника, так і суду.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на двох дітей - однієї третьої заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Так, частиною 5 статті 183 СК України, яка кореспондується з частиною 1 статті 161 ЦПК України, визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зазначена норма є безспірною та встановлює правову гарантію для неповнолітніх осіб, права яких не можуть бути обмежені внаслідок застосування того чи іншого виду судового провадження при вирішенні питання їх належного матеріального утримання. Мінімальне матеріальне забезпечення неповнолітніх дітей у вказаному розмірі є законним обов`язком боржника.

Розмір аліментів встановлений матеріальним законом - Сімейним кодексом України.

У свою чергу, Цивільним процесуальним кодексом України визначено процесуальний порядок розгляду цивільних справ, і останнім не може бути змінено мінімальний розмір аліментів, визначений СК України.

На підставі вищевказаного, колегія суддів вважає, що зазначення в прохальній частині заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу мінімальної межі розміру аліментів, визначеної законом, не може вважатися альтернативною вимогою та, як наслідок, не може бути підставою для висновку про невідповідність вимог заявниці положенням статті 161 ЦПК України, а також жодним чином не впливає на можливість видачі судового наказу.

За вказаних обставин, висновок суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу, з підстав не відповідності заяви ОСОБА_1 вимогам пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України, є передчасним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали місцевого суду про відмову у видачі судового наказу з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права , які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2021 року скасувати, а справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Враховуючи зміну територіальної підсудності судових справ Фрунзенського районного суду м. Харкова, на підставі розпорядження Верховного Суду від 08 березня 2022 року №2/0/9-22, у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя під час воєнного стану, колегія суддів приходить до висновку про необхідність направлення даної цивільної справи для продовження розгляду до Октябрського районного суду м. Полтави.

Щодо судових витрат

За правилами частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, він відповідно, змінює розподіл судових витрат.

Однак, оскільки постанова Полтавського апеляційного суду не стосується вирішення справи по суті, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 160, 161, 379, 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2021 року - скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до Октябрського районного суду м. Полтави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 червня 2022 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді: Т.В. Одринська

В.П. Пікуль