ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/8199/22

Провадження № 22-ц/4820/1757/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Талалай О.І., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Хмельницької районної державної нотаріальної контори, третя особа ОСОБА_3 , про визнання протиправними дій нотаріуса та зобов`язання внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2022 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Хмельницької районної державної нотаріальної контори (далі нотаріальна контора), третя особа ОСОБА_3 , про визнання протиправними дій нотаріуса та зобов`язання внести зміни до свідоцтва про право на спадщину.

ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір, ОСОБА_4 , яка за життя заповіла все своє майно позивачці. Після смерті матері позивачка подала нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини за заповітом, на підставі якої 7 квітня 2009 року державним нотаріусом відкрито спадкову справу, а 5 серпня 2009 року видано їй свідоцтво про право на спадщину за законом. Враховуючи наявність у Спадковому реєстрі чинного заповіту матері позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про внесення змін у свідоцтво про право на спадщину, натомість її звернення залишилося без належної відповіді.

За таких обставин ОСОБА_1 просила суд:

визнати протиправними дії державного нотаріуса нотаріальної контори, що полягають у відмові від внесення змін до свідоцтва про право на спадщину з урахуванням заповіту;

зобов`язати державного нотаріуса нотаріальної контори внести зміни до свідоцтва про право на спадщину з урахуванням заповіту.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2022 року в позові відмовлено.

Суд керувався тим, що заповіт ОСОБА_4 містить помилку в даті його посвідчення (датований після смерті заповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 ), у зв`язку з чим він не міг бути використаний нотаріусом при оформленні спадщини, а ОСОБА_1 дала згоду на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Оскільки дії нотаріуса щодо відмови у внесенні змін до виданого ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину є правомірними, то суд не вправі зобов`язати його до таких дій.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за даними Спадкового реєстру заповіт ОСОБА_4 був складеним 6 листопада 2008 року та є чинним, а тому відмова нотаріуса внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 є безпідставною. Суд першої інстанції не дав належної оцінки неправомірним діям нотаріальної контори та дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Нотаріальна контора та ОСОБА_3 не подали відзив на апеляційну скаргу.

2. Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_1 і ОСОБА_3 є дітьми ОСОБА_4 .

Згідно даних спадкового реєстру 6 листопада 2008 року ОСОБА_4 посвідчила в Антонівській сільській раді Хмельницького району Хмельницької області заповіт (номер у реєстрі нотаріальних дій 210).

Із тексту заповіту ОСОБА_4 слідує, що його посвідчено секретарем виконкому Антонівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області Нагорнюк О.М. 6 листопада 2009 року (до тексту заповіту не внесено виправлення). Цим заповітом ОСОБА_4 заповіла все своє майно ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Протягом шести місяців з часу відкриття спадщини ОСОБА_1 подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , у зв`язку з чим заведено спадкову справу №275-2009.

ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_4 як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

5 серпня 2009 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори за свідоцтвом про право на спадщину за заповітом.

Того ж дня нотаріальна контора видала ОСОБА_1 три свідоцтва про право на спадщину за законом (зареєстровані в реєстрі за №№1-757, 1-760, 1-763), згідно яких остання успадкувала після смерті матері ОСОБА_4 : житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 1,83 га з кадастровим номером :04:013:0001, розташовану на території Антонівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; право власності на майновий пай члена Колективного сільськогосподарського підприємства «Урожай» згідно майнового сертифікату серії ХМ №011162 від 20 лютого 2004 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 січня 2020 року визнано незаконними та скасовано свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_1 , які видані нотаріальною конторою 5 серпня 2009 року у спадковій справі №275-2009: на 13/14 частини будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , вартістю 74 889 грн; на 1/2 частини земельної ділянки площею 1,83 га, кадастровий номер :04:013:0001, вартістю 89 310 грн 03 коп., яка знаходиться в с. Катеринівка, Хмельницького району, Хмельницької області; на 1/2 частину майнового паю, що належав померлій ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай, майновий сертифікат серія ХМ №011162 від 20 лютого 2004 року, виданого Антонівською сільською радою Хмельницького району Хмельницької області. Цим же рішенням визнано право власності ОСОБА_3 у порядку спадкування за законом на вказане майно, а саме 1/4 частину житлового будинку, 1/2 частину земельної ділянки та 1/2 частину майнового паю.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 8 липня 2020 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 січня 2020 року в частині визнання незаконним і скасування свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 , зареєстроване в реєстрі за №1-157 і видане 5 серпня 2009 року, на 13/14 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , вартістю 74 889 грн, визнання за ОСОБА_3 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 права власності на 1/4 частину цього житлового будинку скасовано та в цій частині ухвалено нове судове рішення. Визнано незаконним і скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 , зареєстроване в реєстрі за №1-157 і видане 5 серпня 2009 року, на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , вартістю 74 889 грн. Визнано за ОСОБА_3 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 право власності на 1/14 частину цього житлового будинку.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

У статті 1223 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) унормовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1233 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

В силу ст. 1251 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України від 2 вересня 1993 року №3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі Закон №3425-ХІІ) посвідчення заповіту є нотаріальною дією.

Як передбачено п. 17 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року №22/5 , яка була чинною на час посвідчення заповіту ОСОБА_4 , на нотаріально оформлюваних документах не заповнені до кінця рядки та інші вільні місця прокреслюються, дописки (приписки) і виправлення повинні бути застережені посадовою особою виконавчого комітету перед підписом заповідача чи довірителя та інших осіб, які підписали заповіт, довіреність або заяву, і повторені в кінці посвідчувального напису. При цьому виправлення мають бути зроблені так, щоб все помилково написане, а потім закреслене, можна було прочитати. Це виправлення повинно бути підписано заповідачем (або іншою особою, яка на прохання заповідача підписала заповіт) у присутності посадової особи виконавчого комітету і повторені в кінці посвідчувального напису перед підписом вказаної посадової особи. Якщо виправлення зроблені в тексті нотаріально оформлюваного документа, який не потребує підпису осіб, що звернулися за вчиненням нотаріальної дії (наприклад, копія документа), вони повинні бути застережені і підписані цією посадовою особою виконавчого комітету в кінці посвідчувального напису.

Статтею 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно зі ст. 1297 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Із положень ст. 1300 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) слідує, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

Законом №3425-ХІІ (у редакції на час виникнення спірних відносин) встановлено порядок видачі свідоцтв про право на спадщину. Зокрема, цим Законом врегульовано, що: нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна (стаття 68); нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Нотаріус також перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині (стаття 69).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону №3425-ХІІ (у редакції на час виникнення спірних відносин) нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

За змістом ст. 46 Закону №3425-ХІІ нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.

В силу п.п. 20, 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року №20/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 року за №283/8882), яка була чинною на час видачі ОСОБА_1 свідоцтв про право на спадщину, ненадання відомостей або документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення нотаріальної дії або відмови в її вчиненні.

Нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережені виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем. Дописки, закреслені слова чи інші виправлення, які є в документах, що подаються для вчинення нотаріальних дій, повинні бути застережені підписом посадової (уповноваженої на те) особи і печаткою установи, підприємства або організації чи особи, яка видала документ. При цьому виправлення повинні бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім виправлене чи викреслене.

Як передбачено п. 6.13 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2010 року №3253/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2010 року за №1318/18613), які були чинними на час звернення ОСОБА_1 до нотаріальної контори з вимогою про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, у разі допущення помилки у тексті нотаріально оформлюваного документа, який не потребує підпису особи, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії (свідоцтва, виданого нотаріусом, копії документа, дубліката документа тощо), внесення дописок чи виправлень до тексту документа здійснюється за заявою такої особи, зареєстрованою у Журналі реєстрації вхідних документів. Виправлення помилки застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставленням свого підпису і печатки на такому застереженні. При цьому всі виправлення мають бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім закреслене.

Статтею 2 ЦК України визначено, що учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі особи).

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одними з способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права та зміна правовідношення (п.п. 1, 6 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Із положень ст. 5 ЦПК України слідує, що застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності, тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.

Як передбачено ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що право на спадкування виникає насамперед у спадкоємців за заповітом. У свою чергу, право на спадкування у спадкоємців за законом може виникнути у разі відсутності заповіту.

Заповітом є особисте розпорядження особи, яким визначається порядок переходу прав та обов`язків (спадщини) до певних осіб на випадок смерті заповідача.

Заповіт складається у письмовій формі, має бути підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, в тому числі уповноваженою посадовою особою органу місцевого самоврядування.

Посвідчення заповіту є нотаріальною дією, яка має відповідати вимогам закону. Якщо посадова особа органу місцевого самоврядування допустила неправильність запису тексту заповіту, то така неправильність має бути виправлена. При цьому виправлення повинне бути застережене та підписане посадовою особою, яка посвідчила заповіт.

Спадкоємець, який прийняв спадщину в установленому порядку, вправі одержати свідоцтво про право на спадщину. У разі спадкування на підставі заповіту нотаріус видає спадкоємцю свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а у разі відсутності заповіту видає спадкоємцю свідоцтво про право на спадщину за законом. Зміни до такого свідоцтва можуть бути внесені нотаріусом лише за письмовою згодою всіх спадкоємців.

Нотаріус вчиняє нотаріальну дію на підставі відповідних документів. Якщо такі документи не будуть подані нотаріусу, то це дає йому право відкласти чи зупинити вчинення нотаріальної дії або відмовити у її вчиненні. Документи, які за своїми формою та змістом не відповідають вимогам законодавства, не приймаються нотаріусом для вчинення нотаріальної дії.

Право на звернення до суду гарантується чинним законодавством і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Порушене право має бути захищене у спосіб, який установлений законом, при цьому судовий захист має бути ефективним, у зв`язку з чим, при вирішенні спору суд повинен застосувати дієвий спосіб захисту, який призведе до реального відновлення порушених прав та інтересів позивача.

Суб`єктами цивільних відносин можуть бути як фізичні, так і юридичні особи.

Відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок із спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси, і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Визначення кола відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Цивільний процесуальний закон покладає саме на позивача обов`язок визначати відповідача у справі.

Якщо позивач не заявляє вимоги до всіх належних відповідачів, які мають безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами, то суд відмовляє у задоволенні позову.

Зібрані докази вказують на те, що заповіт ОСОБА_4 містить помилку в даті його посвідчення (датований після смерті заповідача 6 листопада 2009 року). Ця неправильність не була виправлена в установленому порядку.

У зв`язку з цим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заповіт ОСОБА_4 за відсутності застереженого та підписаного посадовою особою органу місцевого самоврядування виправлення не міг бути використаний нотаріусом при оформленні спадщини.

Витяг зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а.с. 16, 31 /на звороті/) свідчить лише про те, що 6 листопада 2008 року посадовою особою Антонівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області посвідчено заповіт ОСОБА_4 . Водночас Спадковий реєстр не містить даних щодо фактичного змісту цього заповіту та дійсного волевиявлення заповідачки. Сам по собі витяг зі Спадкового реєстру не міг бути використаний нотаріусом для вчинення нотаріальної дії.

Отже, видача нотаріальною конторою ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом не є помилкою.

Оскільки інший спадкоємець за законом, ОСОБА_3 , не дав свою письмову згоду на внесення змін до виданого ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину, то нотаріальна контора правомірно залишила відповідне клопотання позивачки без задоволення.

З урахуванням підстав заявленого позову посилання ОСОБА_1 на незаконність дій нотаріальної контори не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права є необґрунтованими.

Також апеляційний суд звертає увагу на наступне.

ОСОБА_1 не оскаржує видані 5 серпня 2009 року свідоцтва про право на спадщину за законом та не заявляє вимогу про визнання права на спадщину за заповітом. З огляду на те, що за судовим рішенням визнано право іншого спадкоємця за законом, ОСОБА_3 , на частину спадщини, задоволення вимог ОСОБА_1 про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину не призведе до поновлення порушеного права позивачки.

Отже, ОСОБА_1 обрано неналежний і неефективний спосіб захисту порушеного права, що виключає можливість задоволення позову.

У своєму позові ОСОБА_1 просила суд зобов`язати державного нотаріуса нотаріальної контори внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом із урахуванням наявності заповіту.

ОСОБА_1 пред`явила позов лише до нотаріальної контори.

Враховуючи предмет і підстави заявленого позову, ОСОБА_3 як інший спадкоємець за законом має безпосередній зв`язок із спірними матеріальними правовідносинами і повинен брати участь у справі як співвідповідач.

ОСОБА_3 не був залучений до участі у справі як співвідповідач, а брав участь у судовому процесі як третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, тобто він був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права, передбачені ст. 49 ЦПК України.

Отже, позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню ще і з тих підстав, що його заявлено не до всіх належних відповідачів.

3. Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням вимог закону, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2022 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 грудня 2022 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

О.І. Талалай

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Салоїд Н.М.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 39