ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5908/22 Справа № 182/2768/22 Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І.О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони справи

позивач - ОСОБА_1

відповідач- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2022 року , винесену суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О. в м.Нікополі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту ухвали відсутні), -

ВСТАНОВИВ

В провадження Нікопольського міськрайонного суду надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Одночасно з поданням позовної заяви до суду, позивачем було подано заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що відповідач в строк до 23 лютого 2022 року не повернув позивачеві кошти та продовжує безпідставно ними користуватись на власний розсуд, чим порушує низку вимог чинного законодавства.

Крім цього, зазначив, що відповідач, як на підставу не повернення коштів, посилається на нестабільну політичну ситуацію в країні, а тому він побоюється, що така позиція відповідача може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, ОСОБА_1 просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на нерухоме майно, яке належить відповідачу, а саме: земельну ділянку, площею 5,6954 га, розташовану на території Шолохівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухвалою суду подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність рішення суду нормам матеріального і процесуального права, фактичним обставинам справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції,, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі задовольнити його заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на належну відповідачу земельну ділянку.

При цьому, скаржник зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що у відповідача окрім земельної ділянки на яку позивач просив накласти арешт, іншого нерухомого майна немає та відповідач намагається здійснити відчуження земельної ділянки іншим особам щоб не розраховуватись з позивачем. Вказує, що у провадженні судді перебувають ще дві справи до відповідача на загальну суму подан 500 000 грн., в яких відповідач є боржником (справа №182/2757/22 та справа №182/2813/22), однак суд першої інстанції, знаючи, що відповідач має великі борги та ухиляється від їх повернення, незаконно відмовив у застосуванні заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельну ділянку та заборони її відчуження.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

15 листопада 2022 року від позивача ОСОБА_1 через підсистему "Електронний суд" надійшла заява про проведення апеляційного розгляду справи, призначеного на 06 грудня 2022 року на 15.00 годину без його участі.

06.12.2022 через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Крихти А.А. надійшла заява про проведення апеляційного розгляду без участі сторони відповідача, апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову позивачеві ОСОБА_1 у забезпечені позову, суд першої інстанції виходив з того, що подані заявником матеріали не містять будь-яких доказів на підтвердження факту реальної загрози вчинення відповідачем дій, які спрямовані на відчуження майна чи вчинення інших дій стосовно належного йому майна. При цьому, жодних обґрунтованих причин, у зв`язку з якими необхідно забезпечувати позов та будь-яких належних доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, позивачем суду не надано, тому відсутні підстави для забезпечення позову саме у такий спосіб, як зазначено у заяві.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч.5 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як роз`яснено в п.1, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 , предметом спору у даній цивільній справі є стягнення з відповідача ОСОБА_2 боргу за договором позики, 3% річних та неустойки, ціна позову складає 58 829,60 грн.

До заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 суду надано наступні докази: витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки ОСОБА_2 , витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права - договору оренди землі між ТОВ АФ «Берегиня» та ОСОБА_2 від 08.01.2014; державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 (а.с.12-14).

В заяві щодо заходів забезпечення позову позивач просить накласти арешт на майно, а саме: на земельну ділянку, яка належить відповідачу на підставі державного акту, серії ЯГ №559434, яка, у відповідності до поданих матеріалів, перебуває в оренді (орендар ТОВ Агрофірма «Берегиня»), зі строком - до 30 січня 2030 року, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с.12).

Інших доказів, зокрема, які б підтверджували обставини, що відповідач намагається продати земельну ділянку суду не надано, відомості про те, що договір оренди розірвано чи визнано недійсним відсутні, отже висновок суду, що земельна ділянка на законних підставах належить відповідачу і повноцінно використовується третьою особою, колегія суддів вважає правильним.

Доводи скаржника про те, що відповідач є боржником по іншим справам №182/2757/22 та №182/2813/22 та ухиляється від повернення боргів також не підтверджені належними та допустимими доказами.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення у вигляді накладення арешту на належну відповідачу земельну ділянку та вважає висновки суду першої інстанції достатньо обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи письмовими доказами, тоді як приведені в апеляційній скарзі доводи позивача зводяться до переоцінки доказів і його незгоди з висновками суду по їх оцінці.

На підставі викладеного, та з урахуванням положень ст.375 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, як таку, що постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права .

Керуючисьст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: