Дата документу 16.12.2022 Справа № 317/1326/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2112/22 Головуючий у 1-й інстанції: Нікітін В.В.
Є.У.№ 317/1326/21 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

за апеляційною скаргою Моторно (транспортного) страхового бюро України на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 01 вересня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ) звернулося до районного суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.10.2015 о 20.10 год. водій ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «ВАЗ-2110» д.н.: НОМЕР_1 , порушив Правила дорожнього руху та здійснив наїзд на пішохода, яка отримала тілесні ушкодження. Постановою від 26 травня 2017 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрите за відсутністю складу кримінального правопорушення..

Всупереч вимогам закону цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 як власника наземного транспортного засобу не була застрахована, а тому МТСБУ на користь постраждалої в ДТП ОСОБА_2 на відшкодування шкоди, завданої здоров`ю, здійснило виплату грошових коштів в сумі 57 982,64 грн.

З посиланням на норми ЦК України та Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що регламентують порядок та умови відшкодування завданої шкоди в порядку регресу та право МТСБУ на регресне стягнення виплаченого страхового відшкодування з особи, яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 01 вересня 2022 року позовні вимоги залишено без задоволення через сплив позовної давності.

Не погоджуючись з рішенням суду, Моторно (транспортне) страхове бюро України в особі представника Хацької О.С. подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вважає помилковими висновки суду першої інстанції про пропуск строку позовної давності, оскільки страхове відшкодування було виплачено потерпілій 24 квітня 2018, а з відповідним позовом до суду МТСБ звернулося 23 квітня 2021 року, тобто в межах трирічного строку. Крім того, суд першої інстанції не застосував норми права, на підставі яких продовжуються строки встановлені Цивільним кодексом у зв`язку із запобігання поширенню корановірусної хвороби (COVID-19).

Копія апеляційної скарги і ухвали про відкриття апеляційного провадження направлені відповідачеві і його представнику адвокату Бахмуту М.С., повернулися з позначкою на конверті «Адресат відсутній за вказаною адресою».

Відзив на апеляційну скаргу не надходив , проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи. ОСОБА_1 повідомлений про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного позовного провадження, шляхом оприлюднення оголошення на офіційному веб-сайті апеляційного суду «Судова влада» 09 листопада 2022 року.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно постанови від 26.05.2017 про закриття кримінального провадження, винесеної слідчим СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Душенком О.А., кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002361 від 30.10.2015, закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення.

05.01.2018 представник ОСОБА_2 по довіреності ОСОБА_3 звернувся до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно платіжного доручення № 904046 від 24.04.2018, МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування представнику ОСОБА_2 по довіреності ОСОБА_3 в сумі 57982,64 грн.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції застосував строки позовної давності та виходив із того, що страхове відшкодування відповідно до п.36.2 ст.36 Закону №1961 мало бути виплачено у 90-денний строк, тобто 10 квітня 2018, а отже початок перебігу строку позовної давності почався з 10 квітня 2018. Порушення МТСБУ вказаного строку не може слугувати підставою для продовження строку позовної давності.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального права, вони не відповідають фактичним обставинам справи, а тому з ними не можна погодитися.

Відповідно до п. 21.1 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV з урахуванням положень п.21.3 цієї статті, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ укладено угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Згідно п. 39.1 ст. 39 вищевказаного закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Як вбачається з пп. а) п. 41.1 ст. 41 зазначеного закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України №1961-IV, страховик МТСБУ протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього закону, повідомлення про ДТП, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Згідно п. 26.1 ст. 26 Закону України №1961-IV, шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок ДТП, відшкодовується в розмірах, визначених відповідно до ЦК України.

Відповідно до п. 24.1 ст.24 Закону України №1961-IV, у зв`язку з лікуванням потерпілого, відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбання лікарських засобів.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як ненавмисна вина потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок утрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно ч. 2 ст.38 Закону України №1961-IV, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність

Враховуючи викладені норми права та аналізуючи встановлені судом обставини справи, колегія судів вважає, що позовні вимоги МТСБУ є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Також апеляційний суд вважає слушними доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права та не правильне їх застосування при розгляді вказаної справи.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із приписами ст.ст. 260,261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Втім, під час вирішення справи по суті спору суд не врахував, що згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 «з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та наступними постановами КМУ з цього ж питання.

В подальшому Кабінет Міністрів України постановою № 1336 від 15.12.2021 продовжив дію адаптивного карантину на території України до 31 березня 2022 року шляхом внесення змін до постанови № 1236 від 9 грудня 2020 р.

Отже в даному випадку не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності.

За вказаних обставин оскаржуване рішення на підставі ст.376 ЦПК України підлягає з ухваленням нового про задоволення позову МТСБУ в повному обсязі.

На підставі ст.141 ч.1,ч.13 ЦПК України та враховуючи те, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, судові витрати у вигляді сплати МТСБУ судового збору в суді першої та апеляційної інстанції на загальну суму 5675,00 гривень також підлягають компенсації за рахунок ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Моторно (транспортного) страхового бюро України в особі представника Хацької Олени Сергіївни задовольнити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 01 вересня 2022 у цій справі скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 57 982,64 гривень (п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот вісімдесят дві гривні 64 копійки).

Стягнути ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судові витрати в сумі 5675,00 гривень (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська