Справа № 333/2737/20
Пр. № 2/333/2392/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Наумової І.Й.,

за участю секретаря судового засідання: Кунець В.В.,

представника позивача: Нечет О.В.

представника відповідача: ОСОБА_3.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом Комунального підприємства «ВОДОКАНАЛ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення, -

ВСТАНОВИВ:

02.06.2020 року позивач звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідачів на його користь заборгованість по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення у розмірі 15461,32 грн. за період з 01.10.2014 р. по 29.02.2020 р., а також понесені судові витрати у розмірі 2102,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивачем, у вищезазначений період, були надані відповідачам послуги з централізованого водопостачання і водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі не в повному обсязі оплачували отримані вищезазначені послуги, внаслідок чого утворилась вищевказана заборгованість..

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.09.2020 р. вищевказані позовні вимоги задоволені повністю. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.05.2022 р., на підставі заяви відповідача ОСОБА_1 , вищевказане заочне рішення скасоване, призначений новий судовий розгляд справи, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті справи.

Відповідачка ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 надала відзив на позов, в якому просила в задоволенні позову відмовити повністю, вважає заявлений позивачем розрахунок заборгованості не обґрунтований, також позивачем пропущений строк звернення до суду з цим позовом, тому просила застосувати наслідки пропуску строків позовної давності. Також відповідач просить стягнути з позивача понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 10600,00 грн.

Представник позивача надав письмові пояснення, в яких просив врахувати суд, що п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що під час дії карантину, встановленого КМУ, строки встановлені, в тому числі в ст.ст.. 257, 258 ЦК України (щодо позовної давності) продовжуються на строк такого карантину. Також вважає заявлені відповідачем витрати на правову допомогу є завищеними та не спів мірними зі складністю справи та ціною позову.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, з підстав зазначених в позові. В задоволенні вимог відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу просила відмовити або зменшити їх розмір.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову в зв`язку з необґрунтованістю, або залишити без задоволення вимоги заявлені поза межами строку позовної давності. На задоволені вимог про стягнення з позивача на користь відповідачки витрати на правову допомогу наполягав.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся, відзиву на позовну заяву не надавав.

Вислухав пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Комунальне підприємство «ВОДОКАНАЛ» включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України як юридична особа, має. Відповідно до п.2.1 Статуту Концерну «Міські теплові мережі», предметом діяльності КП «ВОДОКАНАЛ» є забезпечення безперебійного постачання населенню, підприємствам, організаціям міста та області питної та технічної води, забезпечення водовідведення та очищення господарсько-побутових стоків (а.с.8).

Місце проживання відповідачів, ОСОБА_2 з 04.11.2004 р., а ОСОБА_1 з 24.07.2007 р. по 10.06.2020 р. (день надання інформації Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради) зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13,14).

Судом встановлено, що між сторонами по справі фактично існують договірні відносини як між споживачем та виконавцем з приводу надання послуг з централізованого постачання холодної води в житлове приміщення відповідачів за адресою: АДРЕСА_1 , та її відведення, що підтверджується наявністю особового рахунку споживача послуг, який оформлений на відповідачку ОСОБА_1 , про що відображено в довідці, наданої позивачем (а.с. 6)

Відповідно до положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакціях, що діяли на період існування спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої та холодної води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 р. №630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем (а.с. 4-5), вбачається, що відповідачі не виконували належним чином свого обов`язку щодо оплати отриманих послуг з постачання та відведення холодної води, наданих позивачем за місцем їх проживання у період з 01.10.2014 р. по 29.02.2020 р., внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 15339,52 грн.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на вищевказане суд дійшов висновку, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідачів від обов`язку оплати за надані такі послуги.

Відповідачі не заперечували факт невнесення оплати за отримані послуги у зазначений вище період. З розрахунком заборгованості відповідач ОСОБА_1 не погодилася, при цьому не спростувала його та свій контррозрахунок суми боргу не надала.

З огляду не вищевказане, суд погоджується з даним розрахунком заборгованості та кладе його в основу рішення,

Враховуючи вищенаведене, суд виснує, що позовні вимоги законні та обґрунтовані.

Відповідачем ОСОБА_1 , в особі представника, під час розгляду справи було заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності до заявлених позовних вимог. Вирішуючи дану заявлену вимогу відповідачки, суд враховує наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Згідно з статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (дані правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51)).

Позивач звернувся до суду з цим позовом 02.06.2020 р. З огляду на те, що у позивача з відповідачем є фактичні договірні відносини, тобто не визначений інший, ніж встановлений у пункті 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення термін внесення платежів, саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду по справі № 712/8916/177 від 07 липня 2020 року.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

З розрахунку заборгованості, вбачається, що оплата за надані позивачем послуги з центрального постачання та відведення холодної води, у заявлений позивачем період не здійснювалась відповідачами взагалі. Отже, перебіг позовної давності по даним позовним вимогам не переривався.

30 березня 2020 року Верховна Рада прийняла закон № 540-IX (набрав чинності 02.04.2020), який продовжив низку процесуальних та інших строків (зокрема, позовну давність) на строк дії карантину.

З урахуванням зазначеного, застосуванню підлягає строк позовної давності, щодо платежів, які мали бути сплачені до 2 квітня 2017 року (Дана правова позиція міститься і в постанові Запорізького апеляційного суду від 18 серпня 2022 р. по справі № 336/686/21). В даному випадку позовна давність має бути застосована до позовних вимог про стягнення боргу за період з 01.10.2014 р. по 28.02.2017 р., в зв`язку дані вимоги не підлягають задоволенню.

Строк позовної давності відносно позовних вимог за період з 01.03.2017 р. по 29.02.2020 р., з урахуванням дії карантину, позивачем не пропущений. З урахуванням відомостей, які містяться в розрахунку боргу, щодо місячних нарахувань, сума боргу за період з 01.03.2017 р, по 29.02.2020 р. складає 9720,44 грн. Враховуючи, що відповідачами до теперішнього часу не погашена дана сума боргу, суд виснує, що дані заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

В силу вимог ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Встановлено, що по даній квартирі відкритий лише один особовий рахунок по оплаті послуг, відповідачі є споживачами вищевказаних послуг, наданих позивачем в дану квартиру, тому вищезазначена сума заборгованості підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при пред`явленні позовних вимог сплачений судовий збір у розмірі 2102,00 грн. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, у розмірі по 610,66 грн., з кожного.

Враховуючи, що судом прийнято рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, а також положення ч. 2 ст. 141, ст. 264 ЦПК України, суд вирішує заяву відповідача ОСОБА_1 про стягнення на її користь витрат на правову допомогу, та виснує, що вона підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Судові витрати складаються також з витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Згідно з положенням частини другої статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог..

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару успіху, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на зазначене, положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

На підтвердження понесених витрат відповідачем надано копії:

- Договору про надання правничої допомоги від 28.01.2022 р., укладеного між відповідачем ОСОБА_1 та Адвокатським бюро "Данила Тивоненка «Пріоритет» в особі керуючого бюро Тивоненка Д.Р., та додатку №1 до нього договору, в якому визначені які можуть бути надані правові послуги за цим договором та їх вартість та час їх надання;

- Акт №1 надання послуг до Договору №28/01 від 28.01.2022 р. про надання правової допомоги, відповідно до якого адвокатом ОСОБА_3. в межах цієї справи надані наступні правові послуги: консультація щодо можливості та доцільності вирішення Справи у судовому порядку у тому числі: проведення двох зустрічей з Клієнтом, попереднє вивчення та аналіз наданих клієнтом документів, добірка та добірка норм чинного законодавства щодо спірних правовідносин, вивчення судової практики Верховною Суду вартістю 2000 грн. за 3 год.; складання клопотання про ознайомлення з матеріалами справи - 300 грн. за 1 год. роботи, ознайомлення з матеріалами цієї справи - 1000,00 грн. за 3 год. роботи, складання заяви про перегляд заочного рішення - 1300,00 грн. за 2 год. роботи, складання відзиву на позов - 2000,00 грн. за 2 год. послуг, підготовка до подачі відзиву до канцелярії суду (роздрукування відзиву, добірка та сканування письмових доказів для додавання до відзиву, завіряння копії документів - 1000,00 грн. за 2 год. послуг, представництво інтересів клієнта у судових засідання 18.05.2022 р. та 29.06.2022 р. - 3000,00 грн. Загальна вартість послуг 10600,00 грн.

- ордер адвоката Тивоненко Р.Д. про представництво відповідачки ОСОБА_1 в межах цієї справи.

Позивачем подані письмові пояснення, які по суті є клопотанням про зменшення правових витрат, в яких позивач вважає заявлені витрати не спів мірними з ціною позову та є завищеними.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Дана справа є малозначною, враховуючи ціну позову - 15461,32 грн. і не відноситься до категорії складних справ, дана категорія справ має сталу судову практику. Суд, враховує наявність заяви позивача про зменшення розміру правових витрат, вважає, що розмір витрат відповідачки на оплату професійної правової допомоги не є співмірним із складністю справи, ціною позову та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) і їх вартістю.

З огляду на вищезазначене, з урахуванням складності справи, суті отриманих відповідачем правових послуг, їх необхідності, розумності розміру їх оплати, суд вважає, що з позивача на користь відповідачки ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 4050,00 грн. (з розрахунку: витрати за надані послуги у вигляді: консультація щодо можливості та доцільності вирішення справи у судовому порядку - 300 грн., складання клопотання про ознайомлення з матеріалами справи - 50 грн., ознайомлення з матеріалами цієї справи - 100,00 грн., складання заяви про перегляд заочного рішення - 200,00 грн., складання відзиву на позов - 300,00 грн., підготовка до подачі відзиву до канцелярії суду (роздрукування відзиву, добірка та сканування письмових доказів для додавання до відзиву, завіряння копії документів - 100,00 грн., представництво інтересів клієнта у судових засідання 18.05.2022 р. та 29.06.2022 р. - 3000,00 грн.), інші заявлені вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12,13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства «ВОДОКАНАЛ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення, - задовольнити частково.

Стягнути солідарно, з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Комунального підприємства «Водоканал» (), заборгованість за надані, у період з 01.03.2017 р. по 29.02.2020 р., за адресою: АДРЕСА_1 , послуги з постачання та відведення холодної води в сумі 9720,44 грн. (дев`ять тисяч сімсот двадцять гривень 44 копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Комунального підприємства «Водоканал» (), судові витрати на сплату судового збору в розмірі по 610,66 грн., з кожного.

В задоволенні інших заявлених вимог - відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Водоканал» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4050,00 грн. (чотири тисячі п`ятдесят гривень).

В іншій частині заявлені відповідачкою ОСОБА_1 вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 19.12.2022 р.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя І. Й. Наумова