МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр. №4-с/521/47/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Сегеди О.М.

при секретарі Ткач А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

встановив:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з зазначеною скаргою, посилаючись на те, що вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2010 року він був визнаний винним в скоєні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України з призначенням покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням керування транспортними засобами строком на два роки.

Вказаним вироком також було задоволено цивільний позов ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь останнього грошову суму в розмірі 109115,20 грн.

Крім того, вказаним вироком було задоволено цивільний позов ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь останньої грошову суму в розмірі 106131,97 грн.

Зазначав що 31 березня 2011 року на примусове виконання вироку суду по справі №1/260/10 Малиновським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист №1-260/2010 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 грошової суми в розмірі 107115,20 грн.

Вказував, що постановою старшого державного виконавця другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі-Малиновський ВДВС ОМУЮ) Зуєва Г.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08 квітня 2011 року ВП №25730592 було накладено арешт на все майно, що належить йому на праві власності та заборона здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить йому на праві власності.

Постановою державного виконавця другого Малиновського ВДВС ОМУЮ від 10 квітня 2011 року було закінчено виконавче провадження та матеріали направлені до іншого відділу ДВС.

Стверджував, що при ознайомлені з матеріалами кримінальної справи №1/260/10, йому стало відомо, що постановою державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби (далі- Приморський ВДВС ОМУЮ) Я.А. Пімєнова від 07 червня 2012 року виконавчий лист №1-260/2010 було повернуто стягувачу на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснення державним виконавцем, відповідно до цього Закону, заходів щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Однак, не зважаючи на часткове погашення ним заборгованості та відсутності вимог кредитора, арешт всього його майна, накладений постановою старшого державного виконавця Другого Малиновського ВДВС ОМУЮ Зуєва Г.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08 квітня 2011 року ВП №25730592 не скасований та наявний в реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Зазначав, що при зверненні до начальника Першого Приморського ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 , начальником відділу йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю підстав для скасування арешту накладеного на все його майно.

Посилаючись на порушення своїх прав як власника майна, ОСОБА_1 просив суд визнати бездіяльність Першого Приморського ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), щодо зняття арешту з усього його майна, неправомірною; зобов`язати Перший Приморський ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в особі начальника відділу скасувати арешт, який зареєстрований 08 квітня 2011 року, Одеською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, за реєстраційним номером обтяження 11049832, з підставою обтяження-Постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, В-3/25730592, старшого державного виконавця Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ Зуєва Г.О. від 08 квітня 2011 року.

Ухвалою суду від 12 вересня 2022року скарга ОСОБА_1 була прийнята до розгляду, відкрите провадження по справі та витребувано із Першого Приморського ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином завірені копії матеріалів виконавчих проваджень ВП №3990719 (а.с. 24-25).

Ухвалою суду від 21 вересня 2022 року витребувано з Малиновської державної нотаріальної контори м. Одеси належним чином засвідчену копію спадкової справи, яка була заведена після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 35).

Ухвалою суду від 20 жовтня 2022 року витребувано з Одеського державного нотаріального архіву належним чином засвідчену копію спадкової справи, яка була заведена після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 119).

Представник скаржника, діюча за ордером від 20 вересня 2022року в судове засідання не з`явилась, надала заяву про підтримання скарги та просила суд слухати справу за її відсутності (а.с. 33, 135).

Представник Перший Приморського ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи був повідомлений відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Раніше надав відзив на скаргу, в якому заперечував проти доводів скаржника та просив суд відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі.

В обгрунтування відзиву зазначав, що з інформації, яка міститься в автоматизованій системі виконавчого провадження вбачається, що існують відомості про виконавче провадження № 39090719 з примусового виконання виконавчого листа №1-260/2010 виданого 31 березня 2011 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення коштів на користь ОСОБА_4 у розмірі 107115,20 грн., яке обліковують в стані «завершено». Згідно інформації скаржника зазначене виконавче провадження завершено в 2012 році на підставі п.2 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», норма якої діяла на момент прийняття державним виконавцем рішення та виконавчий документ повернуто стягувачу з правом повторного пред`явлення. При завершенні виконавчого провадження у державного виконавця були відсутні законні підстави для припинення чинності арешту.

Відповідно до вимог п.9.9 розділу 9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25 грудня 2008 року строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік.

Згідно з п.9.10 розділу 9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню. У зв`язку зі спливом трирічного строку зберігання, виконавче провадження №39090719 знищено.

Вказував, що статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено перелік підстав відносно припинення чинності арешту, а також всіх інших примусових заходів, які настають при закінченні виконавчого провадження або при повернені виконавчого документу до суду або іншого органу який його видав.

Стверджував, що законодавець не надає жодного права державному виконавцю припинити чинність арешту при поверненні виконавчого документу стягувачу, як у випадку з виконавчим провадженням № 39090719.

Тому у державного виконавця при завершенні виконавчого провадження були відсутні законні підстави для зняття арешту.

Отже посилання скаржника у скарзі на бездіяльність органу ДВС ні чим не підтверджується, а тому в задоволенні скарги слід відмовити у повному обсязі (а.с. 128-134).

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали скарги ОСОБА_1 , суд вважає, що скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Порядок розгляду скарг на дії, бездіяльність, рішення, державного виконавця, чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання рішення визначений розділом VІІ ЦПК України в редакції, чинній на день судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2010 року ОСОБА_1 був визнаний винним в скоєні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України з призначенням покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням керування транспортними засобами строком на два роки, а також були задоволені цивільні позови ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 109115,20 грн., а на користь ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 106131,97 грн. (а.с. 43-48).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 08 січня 2013 року ОСОБА_1 було звільнено від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, призначеного вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2010 року (а.с. 49).

Судом встановлено, що на примусове виконання вироку суду по справі №1/260/10 Малиновським районним судом м. Одеси 31 березня 2011 року було видано виконавчий лист №1-260/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми в розмірі 107115,20 грн.

Встановлено, що постановою старшого державного виконавця Другого Малиновського ВДВС ОМУЮ Зуєвим Г.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08 квітня 2011 року ВП №25730592 було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 та оголошена заборона здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1 лише в межах суми боргу (а.с. 51).

З змісту листа Другого Малиновського ВДВС ОМУЮ від 30 жовтня 2012 року вбачається, що постановою Другого Малиновського ВДВС ОМУЮ від 08 квітня 2012 року було відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа Малиновського районного суду м. Одеси №1-280 від 31 березня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів на користь ОСОБА_4 .

В ході виконання було встановлено відсутність у боржника будь якого майна, на яке можливо звернути стягнення. При виконанні зазначеного виконавчого документу боржником на рахунок відділу було перераховано 2000,00 грн., які були розподілені згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження». На рахунок стягувача було перераховано 1790,02 грн.

08 жовтня 2011 року на підставі заяви боржника про місце працевлаштування, виконавче провадження по виконанню зазначеного виконавчого документу було закінчено, а матеріали виконавчого провадження було спрямовано для подальшого виконання з метою звернення стягнення на заробітну плату боржника до Першого Приморського ВДВС ОМУЮ.

Не дивлячись на завершення виконавчого провадження у відношенні ОСОБА_1 у Другому Малиновського ВДВС ОМУЮ, боржником з 10 листопада 2011року регулярно перераховувалися грошові кошти на рахунок відділу. Розпорядженнями державного виконавця грошові кошти, які надходили від боржника перераховувалися на рахунок Першого Приморського ВДВС ОМУЮ та для подальшого перерахування на рахунок стягувача. Всього за період з 10 листопада 2011 року по 25 жовтня 2012 року на рахунок Першого Приморського ВДВС ОМУЮ було перераховано 4300,00 грн. (а.с. 16).

З змісту листа Першого Приморського ВДВС ОМУЮ ї від 23 листопада 2012 року №41788 вбачається, що 07 листопада 2011 року від Другого Малиновського ВДВС ОМУЮ на виконання надійшов виконавчий документ №1-280 від 31 березня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів на користь ОСОБА_4 .

Постановою державного виконавця Приморського ВДВС ОМУЮ від 08 листопада 2011 року було відкрито виконавче провадження. Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження боржник працював в ООО «Будівельно-монтажному управлінні №10», що є територією Першого Приморського ВДВС ОМУЮ.

Встановлено, що 08 листопада 2011 року державним виконавцем було направлено до бухгалтерії ООО «Будівельно-монтажному управлінні №10» постанову про стягнення грошової суми з заробітної плати боржника, згідно якої стягнуті грошові кошти перераховувалися стягувачу поштовим переказом.

09 лютого 2012 року до Першого Приморського ВДВС ОМУЮ надійшов лист від ООО «СМУ №10» з інформацією про звільнення ОСОБА_1 від 16 січня 2012 року № наказу 1-к.

Постановою державного виконавця Приморського ВДВС ОМУЮ юстиції від 24 лютого 2012 року виконавче провадження на підставі п.10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» було завершено та передано в Другий Малиновський ВДВС ОМУЮ.

17 травня 2012 року від Другого Малиновського ВДВС ОМУЮ надійшла відмова у відкритті виконавчого провадження, у зв`язку з тим, що виконавчі дії у відношенні боржника в Малиновському районі проведені у повному обсязі, а саме була здійснена повна перевірка майнового стану боржника та встановлено, що у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення.

Станом на 17 травня 2012 року ОСОБА_1 перерахував 1000,00 грн. на рахунок Другого Малиновського ВДВС ОМУЮ для часткового погашення боргу.

Постановою державного виконавця Першого Приморського ВДВС Я.А. Пімєнова від 07 червня 2012 року виконавчий лист №1-260/2010 було повернуто стягувачу на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 14,15).

Встановлено, що 12 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Першого Приморського ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо скасування арешту з її майна (а.с .8-10).

Листом начальника Першого Приморського ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за №32221 від 27 липня 2021 року ОСОБА_1 було відмовлено у зв`язку з тим, що при завершенні виконавчого провадження з боржника не стягнуто борг у повному обсязі, а також не стягнуто виконавчий збір та витрати виконавчого провадження ( а.с. 11-13).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Частиною 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження ВП №25730592 по виконанню виконавчого листа №1-280 від 31 березня 2011 року було завершено 07 червня 2012 року відповідно до п.4 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на момент вчинення виконавчих дій та виконавчий документ було повернуто стягувачу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 повторно до виконавчого органу не звертався, виконавчий лист №1-280 від 31 березня 2011 року для виконання не надавав.

Наслідки завершення виконавчого провадження визначені статтею 50 ЗУ «Про виконавче провадження» за правилами якої у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Закінчуючи виконавче провадження ВП №25730592 по виконавчому листу №1-280 від 31 березня 2011 року, державним виконавцем не було знято арешт накладені в процесі проведення виконавчих дій і ці обставини стали підставою для звернення заявника до суду з цією скаргою.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 62).

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV в редакції чинній на 22 липня 2013 року виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За змістом ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а відповідно до ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, тому вказаним арештом порушується право скаржника, як власника майна, на розпорядження цим майном.

Отже, внаслідок накладення арешту на нерухоме майно скаржник на сьогоднішній день позбавлений можливості реалізувати свої права власника, які передбачені законодавством України.

Таким чином, наявність арешту, накладеного постановою старшого державного виконавця другого Малиновського ВДВС ОМУЮ Зуєва Г.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08 квітня 2011 року ВП №25730592 порушує права скаржника.

Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість скарги та її задоволення.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24 травня 2021 року по справі N 712/12136/18, провадження № 61-4726сво19 установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Отже, суд вважає, що ОСОБА_1 правомірно звернувся до суду за захистом своїх прав.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що вимоги скаржника про скасування арешту з майна, підлягають задоволенню частково.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 260, 261, 447-453 ЦПК України, суд

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити частково.

Арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який накладений на підставі постанови старшого державного виконавця другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Зуєва Г.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08 квітня 2011 року ВП №25730592 скасувати.

Заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка накладена на підставі постанови старшого державного виконавця другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Зуєва Г.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08 квітня 2011 року ВП №25730592 скасувати.

В інший частині вимог скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня проголошення ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 16 грудня 2022 року.

Суддя: О.М. Сегеда