КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 363/458/21 Головуючий у суді першої інстанції - Рудюк О.Д.
Номер провадження № 22-ц/824/9376/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргоюначальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нещадима Івана Сергійовича на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 24 червня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: начальник Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нещадим І.С., на рішення та дії начальника державної виконавчої служби, стягувач - ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року представник ОСОБА_1 , адвокат Маринушкін А.Г. звернувся до суду зі скаргою на рішення та дії начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Міністерства юстиції (м. Київ) Нещадима І. С., та просив поновити строк звернення до суду; визнати неправомірними рішення начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Міністерства юстиції (м. Київ) Нещадима І. С.; зобов`язати начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Міністерства юстиції (м. Київ) Нещадима І.С. скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 29 липня 2019 року.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що у грудні 2020 року вона звернулася до начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Міністерства юстиції (м. Київ) Нещадима І.С. зі скаргою на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Міністерства юстиції в частині винесення у межах виконавчого провадження № 50971452 постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 236629,36 грн, та просила визнати вказані дії такими, що порушують вимоги Закону України «Про виконавче провадження», просила скасувати вказану постанову про стягнення виконавчого збору як незаконну та зобов`язати державного виконавця закінчити виконавче провадження № 50971452.

Отримавши 11 грудня 2020 року вказану скаргу начальник Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Міністерства юстиції (м. Київ) Нещадим І.С. всупереч вимогам положення ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» не виніс постанову про скасування постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, а направив заявнику листа в якому фактично відмовив в ухвалені процесуального рішення за результатами розгляду його скарги.

Крім того, направляючи 29 грудня 2020 року листа-відповідь, замість відповідного процесуального рішення начальник Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Міністерства юстиції (м. Київ) Нещадим І.С. порушив строки розгляду поданої ОСОБА_1 скарги.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 24 червня 2022 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірними дії начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нещадним Івана Сергійовича, що полягали у порушенні десятиденного строку розгляду скарги поданої в інтересах ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №50971452.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, начальник Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нещадим І.С. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність ухвали суду першої інстанції.

Свої доводи обґрунтовує тим, що порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби врегульований статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до частини першої наведеної норми Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Абзацом першим частини третьої цієї статті передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Вимоги до скарги у виконавчому провадженні, строк її подання, повноваження начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, та керівника вищого органу державної виконавчої служби за наслідками розгляду скарги визначені в абзацах другому-четвертому частини третьої, частинах четвертій і п`ятій статті 74 цього Закону.

Отже, законодавцем визначено два способи оскарження рішень, дій або бездіяльності державних виконавців: судовий - яким можуть скористатися сторони (стягувач і боржник), інші учасники виконавчого провадження та особи, та адміністративний (до органів державної виконавчої служби вищого рівня) - установлений для стягувача та інших учасників виконавчого провадження, крім боржника.

Так, із матеріалів справи вбачається, що за виконавчим листом №363/3896/15, що виданий 25 лютого 2016 року Вишгородським районним судом Київської області, головним державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мороз Л.Є здійснювалися виконавчі дії по виконавчому провадження №50971452 ОСОБА_1 визначена боржником, ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» - стягувачем.

За таких обставин ОСОБА_1 , як боржник у справі, має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця щодо виконання вказаного виконавчого листа виключно в судовому порядку, а не шляхом оскарження дії державного виконавця до начальника відповідного відділу ДВС, що їй і було роз`яснено у листі від 29 грудня 2020 року. Таким чином апелянт вважає свої дії правомірними, у зв`язку з чим просив скасувати ухвалу суду.

Представник заявника у справі ОСОБА_1 , Маринушкін А.Г. подав до суду заперечення на апеляційну скаргу та заперечив щодо доводів, викладених у апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення. При цьому зазначив, що заявник оскаржила дії державного виконавця в частині винесенні постанови про стягнення виконавчого збору, а тому у даному випадку стягувачем є не ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», а Шевченківський районний відділ ДВС, тому таке стягнення відбувається на підставі Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі виконавчого документа виданого судом. Також заперечує проти доводів апелянта щодо порядку розгляду поданої скарги за нормами Закону України «Про звернення громадян», оскільки звернення ОСОБА_1 було оформлено та подано у відповідності до положень ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, просив врахувати, що зі змісту тексту відповіді від 29 грудня 2020 року наданої начальником Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нещадним І.С. вбачається, що подана ним скарга на дії та рішення державного виконавця розглядалася саме за правилами ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження, а не в порядку Закону України «Про звернення громадян».

На підставі викладеного вважав, ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а доводи апелянта такими, що не спростовують вказаних висновків суду.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися.

Представник заявника - адвокат Маринушкін А.Г. направив до суду апеляційної інстанції клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, суд першої інстанції, розглядаючи подану ОСОБА_1 скаргу та задовольняючи її, мотивував своє рішення тим, що начальник Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Міністерства юстиції (м. Київ) Нещадим І.С. не розглянув в десятиденний термін скаргу подану в інтересах ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №50971452, чим порушив статтю 74 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкцію з організації примусового виконання рішень.

Однак, погодитися із вказаним висновком суду першої інстанції колегія суддів не може.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Так, згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частиною першою статті 74 вищевказаного Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною третьою зазначеної вище статті встановлено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно частини першої статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», відповідно до цього Закону державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби.

Аналіз зазначених норм права дає підстави дійти до висновку про можливість звернення до суду в порядку цивільного судочинства, передбаченому статтею 447 ЦПК України, із скаргою на рішення, дії або бездіяльність, начальника відділу ДВС, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України.

Отже, законодавцем визначено два способи оскарження рішень, дій або бездіяльності державних виконавців: судовий - яким можуть скористатися сторони (стягувач і боржник), інші учасники виконавчого провадження та особи, та адміністративний (до органів державної виконавчої служби вищого рівня) - установлений для стягувача та інших учасників виконавчого провадження, крім боржника.

Як убачається з матеріалів справи, за виконавчим листом №363-/3896/15-ц, виданим 25 лютого 2016 року Вишгородським районним судом Київської області головним державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС міста Києва ГТУЮ Мороз Л.Є. 28 квітня 2016 року відкрито виконавче провадження ВП №50971452 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ Банк «Фінанси та кредит» 2366293,64 грн заборгованості за кредитним договором.

29 липня 2019 року головним державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мороз Л.Є. винесено постанову у виконавчому провадженні ВП №50971452 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 236 629,36 грн.

Також із матеріалів справи вбачається, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2020 року у справі №640/13016/20 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Мороз Лесі Євгенівни від 29.07.2019 за виконавчим провадженням № 50971452 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 236 629,36 грн. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2366,29 грн (дві тисячі триста шістдесят шість грн 29 коп.).

Разом із тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року вище вказане рішення Окружного адміністративного суду міста Києва скасовано, а подану ОСОБА_1 скаргу залишено без розгляду з підстав пропуску строку на звернення.

11 грудня 2020 року представником боржника ОСОБА_1 , адвокатом Маринушкіним А.Г. подано скаргу начальнику Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Міністерства юстиції (м. Київ) Нещадиму І.С. про визнання рішення та дій виконавця неправомірними та про скасування постанови головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Мороз Л.Є. від 29 липня 2019 року у виконавчому провадженні №50971452 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 236 629,36 грн, а також про зобов`язання закінчити виконавче провадження у зв`язку з його фактичним виконанням на підставі п. 9 ч. 1. ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Як вбачається з копії листа начальника ВДВС за результатами розгляду скарги від 29 грудня 2020 року №222446, адвокат Маринушкін А.Г., який представляє інтереси ОСОБА_1 , отримав лист 19 січня 2021 року вхід. №89, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції на вказаному листі.

Зі змісту вказаного листа вбачається, що начальник Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Міністерства юстиції (м. Київ) Нещадим І.С. роз`яснив заявнику, що заявник у справі ОСОБА_1 , будучи боржником у виконавчому провадженні та скориставшись своїм правом на судовий захист звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва щодо неправомірності дій державного виконавця Мороз Л.Є. по ухваленню постанови про стягнення виконавчого збору і суд відповідним рішення від 31 серпня 2020 року у справі №640/13016/20 надав оцінки вказаним діям та рішенням державного виконавця. Також начальником РВ ДВС було роз`яснено заявнику, що в подальшому постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року вище вказане рішення Окружного адміністративного суду міста Києва скасовано, а подану ОСОБА_1 скаргу залишено без розгляду, а тому правових підстав для повторної перевірки вказаних дії державного виконавця не вбачається. Також заявнику роз`яснено, що оскільки він являється боржником у виконавчому провадженню, то законодавцем для нього визначений саме судовий порядок розгляду скарг на дій державного виконавця.

Колегія суддів, перевіряючи доводи апеляційної скарги, доходить висновку про її обґрунтованість, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , будучи боржником у справі, скористалася приписами положень ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та оскаржила дії та постанову головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Мороз Лесі Євгенівни від 29.07.2019 за виконавчим провадженням № 50971452 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 236 629,36 грн в порядку адміністративного судочинства і судом прийнято відповідне процесуальне рішення.

Тому відповідь начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Нещадима І.С. щодо того, що ОСОБА_1 як боржник у справі має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця щодо виконання вказаного виконавчого листа виключно в судовому порядку, колегія суддів вважає законною та обґрунтованою.

Посилання представника ОСОБА_1 на те, що вона є боржником у виконавчому провадженні щодо стягнення коштів на користь ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», а оскаржувані дії стосуються винесення постанови про стягнення виконавчого збору на думку колегії суддів не змінюють процесуального становище ОСОБА_1, оскільки вона також є і боржником за вище вказаною постановою державного виконавця.

Суд першої інстанції, задовольняючи подану ОСОБА_1 скаргу послався на те, що начальником Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Нещадимом І.С. було порушено приписи пункту 6 розділу XII Інструкції з організації примусового виконання рішень, оскільки перевірка законності виконавчого провадження має бути проведена протягом десяти робочих днів, а зведеного виконавчого провадження - протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня надходження витребуваного виконавчого провадження, а останнім порушено вказані строки.

Однак, вказані висновку суду зроблені без повного аналізу вказаного Розділу Інструкції.

Так, начальник відділу примусового виконання рішень в районі міста Києва управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві - наділений повноваженнями перевіряти виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі (пункт 1 розділу XII «Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012).

Разом з тим, такі повноваження не є безмежними і визначені у пункті 2 вище вказаного розділу XII «Інструкції…» відповідно до якої Посадові особи, зазначені в абзацах третьому, п`ятому, сьомому та восьмому пункту 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження також за скаргою стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника), а посадові особи, зазначені в абзацах другому, четвертому та шостому пункту 1 цього розділу, - за скаргою на дії та бездіяльність начальника органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Таким чином, аналіз положень ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 2 розділу XII «Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012. вказує на те, що начальник Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Нещадим І.С. не наділений повноваженням перевіряти законності виконавчого провадження в тому числі і дії державного виконавця в ньому за скаргою боржника, оскільки законодавцем для цього визначений інший - судовий порядок, тому колегія суддів вважає дії начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Нещадима І.С. щодо надання заявнику відповіді в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», законним та обґрунтованим.

Щодо висновку суду першої інстанції та доводів скарги ОСОБА_1 щодо порушення строків перевірки виконавчого провадження, визначеної п. 6 розділу XII «Інструкції…», то колегія суддів враховує, що вказані строки визначені у випадку права начальника відповідного ДВС здійснювати таку перевірку, оскільки колегією суддів встановлено, що начальник Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Нещадим І.С. не наділений повноваженням перевіряти законності виконавчого провадження, в тому числі і дії державного виконавця в ньому за скаргою боржника, тому і висновок суду в цій частині є неправильним.

Ухвалюючи рішення у вказаній справі колегія суддів враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №809/1009/17, де викладено аналогічний висновок.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що оскаржувана по даній справі ухвала суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, ухвалена з неправильним застосуванням норм матеріального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» ст. 367, 374, 376, 381, 382, 447, 450, 451 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нещадима Івана Сергійовича задовольнити.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 24 червня 2022 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови виготовлено 23 листопада 2022 року

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв