Номер провадження: 22-ц/813/8391/22
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Пузанова Л. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Зєйналова А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі апеляційну скаргу Акціонерного товариства Райффайзен Банк на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного підприємства СЕТАМ, ОСОБА_3 , приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича, третя особа: Акціонерне товариство Райффайзен Банк, про визнання недійсними електронних торгів, визнання недійсним акту про проведення електронних торгів,

встановив:

У червні 2022 року ОСОБА_1 , від імені якого діяв адвокат Довженко Олексій Юрійович, звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_2 , Державного підприємства Сетам, ОСОБА_3 , приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича про визнання недійсними електронних торгів, акта про проведення електронних торгів і свідоцтва про право власності та скасування рішення державного реєстратора в частині державної реєстрації права власності.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що під час примусового виконання приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. судових рішень щодо стягнення з нього на користь АТ Райффайзен Банк Аваль кредитної заборгованості у зведеному виконавчому провадженні, 30 грудня 2021року Державним підприємством Сетам проведені електронні торги з реалізації предмета іпотеки належної йому на праві приватної власності квартири АДРЕСА_1 .

Вважає, що продаж є незаконним та таким, що порушує його права, оскільки відповідачами порушена процедура проведення електронних торгів та процедура оцінки майна, в результаті чого квартира була відчужена за заниженою ціною та без врахування положень Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валютііз внесеними до нього Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті №895-ІХ від 16.09.2020року змінами, що втратили чинність лише 23.09.2021року, а також Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті №1381-ІХ від 03.04.2921 року, який набрав чинності 23.04.2021року та яким передбачена реструктуризація споживчого кредитування і заборонено примусове звернення стягнення (відчуження без згоди власника) на предмет іпотеки, що є забезпеченням виконання зобов`язань, які підлягають реструктуризації на підставі заяви про її проведення. Крім того, позивач послався на те, що реалізація належної йому квартири відбулася без визначення його, як боржника, частки у праві власності на цю квартиру, враховуючи, що вона належить йому та його дружині ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності.

Ухвалою від 19.07.2022 року Київський районний суд м.Одеси залучив до участі в справі Акціонерне товариство Райффайзен Банк у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою від 21 вересня 2022 року Київський районний суд м. Одеси матеріали цивільної справи №947/12206/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного підприємства Сетам, суб`єкта оціночної діяльності (СОД) ОСОБА_3 , приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова В.Г., третя особа: АТ Райффайзен Банк, про визнання недійсними електронних торгів, визнання недійсним акта про проведення електронних торгів передав до Господарського суду Одеської області, в провадженні якого перебуває справа №916/106/22 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Райффайзен Банк просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Доводи скарги обґрунтовані тим, що при постановленні ухвали суд порушив вимоги частини другої статті 31 ЦПК України, якою встановлено обов`язок суду розглянути справу і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи, вона стала підсудною іншому суду; неправильно застосував частини другу та третю статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки спір у цій справі не є майновим, а наслідком задоволення вимоги, заявленої ОСОБА_1 у цій справі, який є позивачем, а не відповідачем щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, не може бути зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника, яке йому не належить; та послався на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15.01.2020 року у справі №607/6254/15ц, які лише підтверджують незаконність передачі справи до господарського суду Одеської області. Зазначив, що в силу статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, суб`єктний склад сторін у цій справі не дозволяє господарському суду здійснити розгляд даного спору, оскільки ініціатором оскарження правочинів, вчинених боржником, є арбітражний керуючий або кредитор, а не сам боржник.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача- адвокат Довженко О.Ю. викладені в ній доводи не визнав, висновки суду щодо предметної юрисдикції справи вважає правильними та такими, що відповідають як нормам матеріального права, що регулюють спірне питання, так і висновкам Верховного Суду, викладеним у відповідних постановах.

В судовому засіданні представник скаржника- адвокат Семеняка В.В. доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені шляхом доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу кожного (пункт 2 частини восьмої статті 128 ЦПК України), (а. с. 180-191).

Представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Павлишин А.І. надіслав на адресу апеляційного суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду щодо предметної підсудності справи мотивовано тим, що оскільки стосовно позивача ОСОБА_1 відкрита справа про банкрутство, спір за його позовом до ОСОБА_2 , Державного підприємства СЕТАМ, ОСОБА_3 , приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича, третя особа: Акціонерне товариство Райффайзен Банк, про визнання недійсними електронних торгів, визнання недійсним акту про проведення електронних торгів, згідно з положеннями статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, підлягає розглядові господарським судом Одеської області, в провадженні якого перебуває справа про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями цивільного судочинства, які передбачено у статті 2 Цивільного процесуального кодексу України і до яких віднесено справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому суди повинні керуватися принципом правової визначеності і не допускати наявності проваджень, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета, але судами у різних юрисдикціях.

Зазначені висновки щодо юрисдикції суду, які відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, підлягають врахуванню судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, неодноразово викладав Верховний Суд у своїх постановах, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі №50/311-б (провадження №12-143гс19).

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що 21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства.

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.

Відповідно до частини першої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи (частина друга статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства).

Згідно з частинами першою та третьою статті 3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Тобто законодавець указав, що у Законі України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» містяться процесуальні норми, які передбачають особливості розгляду справ указаної категорії.

Закон № 2343-XII втратив чинність з 21 жовтня 2019 року, з набранням чинності Кодексом України з процедур банкрутства.

Відтак можна зробити висновок, що вказаний Кодекс України з процедур банкрутства передбачає також особливості розгляду справ про банкрутство, що і підтверджено у статті 7 цього Кодексу.

Частина друга статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначає підсудність спорів одному господарському суду, який акумулює усі майнові вимоги за участю боржника.

Таким чином, з огляду на положення законодавства України, чинного на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Така правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у її постанові від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження № 14-404цс19), відступати від яких правових підстав немає (пункти 50-57, 59-61постанови).

Враховуючи наведені вище положення норм процесуального права та висновки Великої Палати щодо юрисдикції суду у спорах, стороною в яких є боржник, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи та незалежно від процесуального статусу боржника у цьому спорі (статусу відповідача чи позивача).

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 10 лютого 2022 року відкрито провадження у справі №916/106/22 про неплатоспроможність ОСОБА_1 , введена процедура реструктуризації боргів боржника та мораторій на задоволення вимог кредиторів. Ухвала набрала законної сили негайно після її проголошення згідно зі статтею 235 ГПК України (т.1, а. с. 115-119).

З огляду на зміст наведеної ухвали, однією із обставин, що стала підставою для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 , є його боргові зобов`язання перед АТ Райффайзен Банк, які останній, оскаржуючи в апеляційному порядку ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.02.2022 року, вважав погашеними шляхом звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 оспорює законність проведених в порядку примусового виконання рішень судів про стягнення з нього на користь АТ Райффайзен Банк грошових коштів електронних торгів з реалізації зазначеної вище квартири, звернувшись в червні 2022 року з відповідним позовом до Київського районного суду м.Одеси в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що в розумінні Кодексу України з процедури банкрутства боржником є юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав та зважаючи на те, що відповідно до пункту 4 Перехідних положень Кодексу України з процедури банкрутства, реалізація майна боржника здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу, крім майна боржника, оголошення про продаж якого опубліковане до дня введення в дію цього Кодексу та у разі непродажу такого майна його подальша реалізація здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу, що свідчить про те, що результати розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного підприємства СЕТАМ, ОСОБА_3 , приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича, третя особа: Акціонерне товариство Райффайзен Банк, про визнання недійсними електронних торгів, визнання недійсним акту про проведення електронних торгів, визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності можуть вплинути на склад ліквідаційної маси (майна боржника, що підлягає реалізації у процедурі погашення боргів боржника), колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо підсудності цієї справи господарському суду, в провадженні якого перебуває справа №916/106/22.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах права та як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, посилання скаржника на частину другу статті 31 ЦПК України колегія суддів вважає помилковим, оскільки зазначена норма процесуального права регулює питання щодо територіальної підсудності справ, а порушення правил предметної підсудності є підставою для закриття провадження у цивільній справі (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

У цій справі, виходячи з принципу процесуальної економії, суд обґрунтовано застосував положення частини третьої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства та зважаючи на те, що ухвалою від 18 жовтня 2022 року Господарський суд Одеської області прийняв справу до свого провадження, колегія суддів не вбачає підстав для зміни оскаржуваного судового рішення.

Необґрунтованими колегія суддів вважає доводи скарги про те, що порушений позивачем спір не є майновим, враховуючи, що по своїй суті майновим є спір, який стосується майнових відносин між фізичними та юридичними особами, включаючи відносини з приводу майна, майнових прав, матеріальних благ, грошових коштів і зобов`язань, що випливають із правових актів, договорів та інших правочинів. Спір, що виник між сторонами в цій справі, стосується відносин з приводу належного позивачеві нерухомого майна, яке було реалізовано на електронних торгах в порядку звернення стягнення на належне йому як боржникові майно. Як уже зазначалося вище, у випадку ухвалення судом рішення про задоволення позову, реалізоване майно набуде статусу ліквідаційної маси та його повторна реалізація буде здійснюватися відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства.

Не підлягає застосуванню до спірних правовідносин і стаття 42 Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки нею врегульовано питання щодо визнання недійсними правочинів боржника, в той час як предметом спору за позовом ОСОБА_1 є дійсність договору купівлі-продажу, укладеного в процесі примусового виконання виконавчих документів на електронних торгах, учасником яких він не був.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Райффайзен Банк залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: О.В. Кутурланова

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 26 грудня 2022 року

Суддя Л. В. Пузанова