ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8238/22 Справа № 234/7101/20 Суддя у 1-й інстанції - Пронін С.Г. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

за участю секретаря Гладиш К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №234/7101/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватне Акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Сильченко Олександр В`ячеславович,

на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада 2021 року,

встановив:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 15 грудня 2019 року о 15 годині 30 хвилин біля будинку №38 по вулиці Сучасній у м. Слов`янську Донецької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував позивач та автомобіля «Hyundai», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував відповідач ОСОБА_2 ..

Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 грудня 2019 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та піддано адміністративному стягнення у вигляді штрафу.

Позивач зазначає, що вказаною дорожньо-транспортною пригодою йому було завдано матеріальну шкоду на загальну суму 78 863, 97 гривень.

Страховою компанією ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 , як власника наземного транспортного засобу, було частково відшкодовано матеріальну шкоду в сумі 39 382, 01 гривень.

Також позивач вказував, що йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінив в грошовому еквіваленті в сумі 50 000 гривень. В обґрунтування доводів щодо спричинення моральної коди зазначав, що внаслідок пошкодження його автомобіля відповідачем ОСОБА_2 він, будучи тривалий час позбавленим можливості керувати своїм автомобілем, був вимушений відкладати та скасовувати заплановані ним як особисті, так і ділові справи, а значну частину свого бюджету витрачати не на себе та свою родину, а на відновлювальний ремонт свого автомобіля.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 39 481, 96 гривень, витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 900 гривень та моральну шкоду в сумі 50 000 гривень, а також сплачений судовий збір в сумі 903, 82 гривень.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у сумі 39 481, 96 гривень, витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 900 гривень, моральну шкоду в сумі 30 000 гривень, а також судовий збір у сумі 903, 82 гривень, а всього: 71 285, 78 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Сильченко О.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимог ОСОБА_1 задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 1500 гривень, а в іншій частині позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення матеріальної шкоди саме з відповідача, а не зі страхової компанії ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», з якою та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з встановленим лімітом відповідальності за заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 100 000 гривень.

Також зазначав, що надані позивачем докази на підтвердження фактично понесених ним розходів на ремонт автомобілю є неналежними доказами, а висновок експертного автотоварознавчого дослідження не відповідає вимогам закону.

Також вказував, що визначений судом першої інстанції у грошовому еквіваленті в сумі 30 000 гривень розмір відшкодування моральної шкоди є не доведеним позивачем, не обґрунтованим та не відповідає принципам розумності та справедливості.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява з проханням розглянути справу без його участі, апеляційну скаргу просив задовольнити.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Сильченко О.В., підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого центром ДАІ 1413 24 лютого 2015 року, позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля «Peugeot» білого кольору моделі «Bipper» з номером шасі НОМЕР_4 , типу загальний легковий універсал-В, 2012 року випуску, який має державний номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно постанови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, ухваленої 18 грудня 2019 року у справі № 243/14440/19, провадження № 3/243/4421/2019, яка набула законної сили 02 січня 2020 року, 15 грудня 2019 року о 15 годині 30 хвилин за участю автомобіля «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням позивача ОСОБА_1 та автомобіля «Hyundai» з державним номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_2 біля будинку №38, розташованого по вул. Сучасна в м. Слов`янську Донецької області, сталась дорожньо-транспортна пригода, винним у якій цією постановою суду визнано ОСОБА_2 .

Також судом першої інстанції встановлено, що згідно висновку судового експерта № 33/20 від 29 лютого 2020 року, складеного за результатами експертного автотоварознавчого дослідження вищенаведеного автомобіля «Peugeot» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , вартість ремонтно-відновлювальних робіт, необхідних цьому автомобілю відповідно до акту огляду транспортного засобу № 33/20, складає 78 863, 97 гривень.

Крім цього встановлено, що згідно листа ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» № 18-03/20 від 10 березня 2020 року, рахунку-фактури № Ч.П-000042 від 07 березня 2020 року, акту приймання-передачі виконаних робіт № 42 від 07 березня 2020 року, а також платіжного доручення № 9387 від 30 січня 2020 року, вбачається, що 30 січня 2020 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», якою згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/8639257 від 18 квітня 2019 року цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована, позивачу по справі ОСОБА_1 було здійснено страхове відшкодування в сумі 39 382, 01 гривень, що є меншим ніж вартість ремонтно-відновлювальних робіт.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує сплачений на користь позивача розмір страхового відшкодування, то з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданих збитків та стягнутим страховим відшкодуванням.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають вимогам матеріального закону та узгоджуються із наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У цій справі сторонами не оспорюється факт ДТП за їх участі, наявність вини відповідача та отримання позивачем від страхової компанії суми страхового відшкодування у розмірі 39 382, 01 гривень.

Предметом спору є обставини щодо недостатності суми страхового відшкодування для відновлення становища пошкодженого майна позивача.

Факт здійснення позивачем відновлювального ремонту підтверджується наявними у справі доказами, що були предметом дослідження в суді першої інстанції та не спростовані відповідачем під час розгляду справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічні по суті висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № № 497/470/2021 (провадження № 61-20047св21).

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про відсутність законних підстав для стягнення з нього суми матеріальної шкоди, а не зі страхової компанії ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», з якою та ОСОБА_2 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з встановленим лімітом відповідальності за заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 100 000 гривень не спростовують вірність висновків суду першої інстанції за наступних підстав.

Відносини між відповідачем ОСОБА_2 та його страховиком ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Оскільки ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» виплатило позивачу ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі, визначеному статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», - вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу деталей, то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності)».

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про не обґрунтованість наведеної в апеляційній скарзі підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Проте, колегія суддів частково погоджується і з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Сильченко О.В., щодо визначення судом першої інстанції розміру моральної шкоди, який є не доведеним позивачем, не обґрунтованим та не відповідає принципам розумності та справедливості.

Так, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди та визначаючи її в грошовому еквіваленті в розмірі 30 000 гривень, суд першої інстанції виходив з того, що дійшов висновку про доведеність позивачем факту наявності у нього душевних страждань у зв`язку із пошкодженням його автомобіля відповідачем ОСОБА_2 та вважав справедливим відшкодуванням моральної шкоди саме в такому розмірі.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись повністю із такими висновками суду першої інстанції за наступних підстав.

Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. ч. 3 - 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як було встановлено судом, позивачу ОСОБА_1 була заподіяна моральна шкода, яка полягала у моральних стражданнях, порушенні нормальних життєвих зв`язків, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням його майна, неможливості користування власним автомобілем тривалий час.

Разом з тим, при вирішенні питання про розмір завданої моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням обставин справи та тяжкості страждань позивача, апеляційний суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 30 000 гривень, визначений судом першої інстанції, є завищеним та не відповідає засадам розумності та справедливості, а також є не доведеним у такому розмірі та приходить до висновку, що розмір моральної шкоди необхідно зменшити до 5 000 гривень, як такий що відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань позивача.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Сильченко О.В., є частково обґрунтованими, а тому рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди підлягає зміні.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючі докази, мають обов`язок обґрунтовувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в сумі 840,80 гривень.

Керуючись ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Сильченко Олександр В`ячеславович, задовольнити частково.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада 2021 року в частині задоволених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 5 000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840,80 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 28 листопада 2022 року.

Головуючий О.І. Корчиста