Дата документу 15.11.2022
Справа № 501/1687/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2022 року м. Чорноморськ Одеської області

Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Смирнова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Кочкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку письмового позовного провадження в залі суду в місті Чорноморськ Одеської області цивільну справу № 501/1687/22

за позовом ОСОБА_1 , місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1

до

відповідача: ОСОБА_2 , місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,

третя особа: Служба у справах дітей Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, місцезнаходження: Одеська область, м. Чорноморськ, проспект Миру, буд. 33),

предмет та підстави позову: про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

учасники справи - не з`явилися

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

ВСТАНОВИВ:

І. виклад позиції позивача.

01.07.2022 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) з вимогою про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені (а.с. 1-3).

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач сповіщався належним чином, просив суд розглядати справу без його участі (а.с. 3).

Відповідач на виклики суду неодноразово не з`явилася, про причини неявки не повідомила, була належним чином сповіщена про день і час судового розгляду справи, надала заяву про визнання позовних вимог в частині розірвання шлюбу, просила розглянути справу без її участі (а.с. 24, 30).

Позивач ОСОБА_1 надав до суду 13.09.2022 року заяву про розгляд справи (а.с. 37).

Позивач ОСОБА_1 надав до суду заяву про долучення доказів до матеріалів справи (а.с. 38, 57, 60, 63).

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

12.07.2022 року ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області відкрито провадження по справі в спрощеному порядку (а.с. 21).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 25.07.2022 року надано строк на примирення (а.с. 27).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 06.09.2022 року залучено третю особу - Службу у справах дітей Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області (а.с. 32).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 26.09.2022 року витребувано докази по справі у третьої особи - Служби у справах дітей, та надано строк у десять днів на виконання ухвали (а.с. 43).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 24.10.2022 року застосовано заходи процесуального примусу у вигляді штрафу до посадової особи третьої особи (а.с. 69-70).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 08.11.2022 року розгляд справи проводити в порядку письмового провадження (а.с. 87).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 08.11.2022 року в задоволенні заяви представника третьої особи про скасування застосування заходів процесуального примусу у вигляді штрафу до посадової особи - відмовити (а.с. 88).

Судом на підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_1 , актовий запис № 522, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.11.2002 року (а.с. 18).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 сторони від шлюбу мають спільну дитину, сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Відповідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 сторони від шлюбу мають спільну дитину, сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

Згідно талону - повідомлення єдиного обліку №3032 прийнято та зареєстровано заяву про кримінальне правопорушення від ОСОБА_1 про самоусунення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків (а.с. 10).

Відповідно листа № 168 від 14.03.2022 року Служби у справах дітей ВК ЧМР Одеського району Одеської області Паламарчука В.О. повідомляється, що службою уважно розгянуто заяву про неналежне виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 (а.с. 11).

Відповідно заяви відповідача ОСОБА_2 надала до суду заяву, проти вимог позову щодо розірвання шлюбу не заперечувала, просила суд розглядати справу без її участі (а.с. 24, 30).

Згідно листа № 379 від 09.09.2022 року Служби у справах дітей ВК ЧМР Одеського району Одеської області Паламарчука В.О. повідомляється, що службою уважно розгянуто заяву від 08.07.2022 року про неналежне виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 (а.с. 39).

Відповідно листа ГУНП в Одеській області Одеське районне управління поліції № 2 ВП №1 ОСОБА_1 повідомлено про розгляд його заяви № 8763 від 01.07.2022 року та факту кримінального чи адміністративного правопорушення не зафіксовано (а.с. 40).

Згідно талону - повідомлення єдиного обліку №8763 прийнято та зареєстровано заяву про кримінальне правопорушення від ОСОБА_1 про самоусунення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків (а.с. 41).

Відповідно заяви № 461 від 12.10.2022 року Служби у справах дітей ВК ЧМР Одеського району Одеської області зазначено про неотримання матеріалів справи та ухвали суду про відкриття провадження (а.с. 48).

Згідно заяви позивача ОСОБА_1 від 17.10.2022 року вказано, що ним особисто відносились матеріали справи до третьої особи, та в усній формі відмовлено в проставлені відмітки в супровідному листі про отримання та матеріали забрали, просив суд належним чином відреагувати на зазначену заяву (а.с. 53).

Відповідно акту від 18.10.2022 року складеного за підписом свідків, зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1 зі своїми дітьми, ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 з 01.01.2022 року пор час складення акту ОСОБА_2 не проживає за зазначено адресою (а.с. 58).

Згідно довідки про звернення в дитячу поліклініку вказано, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та за 2022 рік звертався до поліклініки його батько ОСОБА_1 (а.с. 59).

Відповідно повідомлення № 02-05/51 від 19.10.2022 року зазначено, що від 10.01.2022 року по час надання повідомлення ОСОБА_6 відвідує тренування ФК «Іллічівець» та дитину водить батько ОСОБА_1 (а.с. 61).

Згідно характеристики учня 4-Б класу Чорноморського ліцею № 4 ОСОБА_4 , та вказано що батько ОСОБА_1 приділяє належну увагу вихованню та навчанню сина (а.с. 62).

Відповідно газети «Чорноморський маяк» від 09.04.2011 року, розміщено об`яву про розшук людини - ОСОБА_2 (а.с. 64).

Згідно заяви від 24.10.2022 року представник третьої особи надала до суду роз`яснення щодо підготовки висновку по справі та просить суд відкласти слухання справи (а.с. 65).

Відповідно заяви від 28.10.2022 року представник третьої особи звернулась до суду про скасування ухвали від 24.10.2022 року (а.с. 77).

Згідно заяви від 02.11.2022 року представник третьої особи звернулась до суду про скасування ухвали від 24.10.2022 року (а.с. 84).

Згідно заяви № 16137/22 від 15.11.2022 року третьої особи Служби у справах дітей ВК ЧМР Одеського району Одеської області, зазначено, що мати дитини ОСОБА_2 надала до служби у справах дітей ВК ЧМР Одеського району Одеської області заяву, в якій зазначила, що вона проти того, щоб місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було визначено разом з батьком. Для обстеження умов проживання матері ОСОБА_2 , та проведення оцінки потреб з метою встановлення спроможності матері виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею, на адресу відповідача по справі неодноразово направлялися запрошення до служби у справах дітей ВК ЧМР Одеського району Одеської області, але ОСОБА_2 до служби у справах дітей не з`явилася. Надання висновку щодо визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком, без встановлення і вивчення умов матеріального стану, житлових і побутових умов, стану здоров`я, місця фактичного перебування матері дитини потягне за собою порушення особистих прав та законних інтересів дитини (а.с. 92-95).

Незацікавленість відповідача ОСОБА_2 яка полягає в неявці до суду та до Служби у справах дітей ЧМР Одеського району Одеської області, неповідомлення суду та Служби у справах дітей ЧМР Одеського району Одеської області свого дійсного місця проживання вказує на її байдужість у розгляді пред`явленого до неї позову.

На момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо.

Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу Судом не встановлено.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 210 ЦПК України, Суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

З огляду на зазначене, Суд приходить до висновку про розгляд справи за наявними в справі доказами та на підставі письмових пояснень сторін.

V. Оцінка Суду.

Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України (далі СК) позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Частиною другою статті 112 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Статтею 51 Конституції України та згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у них не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сім`ї є неможливим.

За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, Суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін.

Правова позиція суду щодо визначення місця проживання дитини.

За змістом ст. 31 Цивільного кодексу України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ст. 161 СК України).

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Згідно до ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до частин другої, восьмої-десятої ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Як убачається зі ст.11 ЗУ "Про охорону дитинства" батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, § 78).

У п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

В рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

Визначення місця проживання дитини з батьком не можна тлумачити як наявність у батька переваги перед матір`ю при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, беручи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно неї та участь у її вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування чи за рішенням суду.

Декларація прав дитини не є міжнародним договором та не має в Україні обов`язкового характеру. Однак сформульовані у ній принципи покликані забезпечити добробут і благополуччя дитини. Тому їх врахування судом при вирішенні справи не суперечить національному і міжнародному законодавству у сфері захисту прав дітей.

Судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з батьком і визначили місце її проживання, виходили саме з якнайкращих інтересів дитини.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім інтереси інших сторін.

Таким чином позовні вимоги про встановлення місця проживання малолітньої дитини з батьком підлягають задоволенню.

Керуючись статтею 51 Конституції України, ст. ст. 3, 56, 104, 105, 110 - 112, 114, 157, 160, 161 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 5, 10-13, 18, 258-259, 263, 265, 279-282, 352 Цивільно-процесуального кодексу, суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 26 листопада 21002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис № 522.

Встановити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання батька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області В.В. Смирнов