ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року м.Суми

Справа №573/700/22

Номер провадження 22-ц/816/1016/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гінгуляка Олександра Миколайовича на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 17 серпня 2022 року в складі судді Терещенко О.І., ухваленого у м. Білопілля, повний текст якого складено 18 серпня 2022 року,

в с т а н о в и в :

18 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 20000 грн боргу за розпискою, 3623,01 грн інфляційних витрат та 373,15 грн 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01 жовтня 2021 року ОСОБА_2 власноручно написав боргову розписку про зобов`язання повернути позивачці грошову суму в розмірі 20000 грн платежами по 10000 грн до 01 листопада та до 01 грудня 2021 року. У вказаний строк відповідач зобов`язання не виконав, 15 червня 2022 року заявницею направлено претензію, проте кошти не повернуті і відповіді на претензію не надано, а тому позивачка просить стягнути суму боргу, інфляційні втрати та 3% річних.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 17 серпня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить його скасувати і ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у складеній власноручно відповідачем розписці засвідчено факт отримання ним коштів у позику та обов`язок повернути борг у визначений строк.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 01 жовтня 2021 року ОСОБА_2 склав боргову розписку наступного змісту (у перекладі з російської на українську мову): «Я, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язуюсь виплатити ОСОБА_1 суму в 20000 грн. До 01 листопада 2021 року зобов`язуюсь виплатити 10000 грн. впродовж місяця ще 10000 грн (тобто з 01 листопада 2021 року до 01 грудня 2021 року)» (а.с. 9).

15 червня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гінгуляк О.М. надіслав ОСОБА_2 претензію щодо сплати впродовж 5 днів з моменту вручення претензії 20000 грн боргу за розпискою, а також 1350 грн інфляційних втрат та 3% річних (а.с. 11).

28 червня 2022 року ОСОБА_2 отримав зазначену претензію (а.с. 12).

Доказів часткової чи повної сплати боргу, інфляційних втрат та 3% річних, про які йдеться у претензії від 15 червня 2022 року, матеріали справи не містять.

Згідно з розрахунком представника ОСОБА_1 - адвоката Гінгуляка О.М. за період з 01 грудня 2021 року до 15 липня 2022 року інфляційні втрати виходячи з суми боргу 20000 грн становлять 3623,01 грн, а 3% річних - 373,15 грн (а.с. 10).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що складена відповідачем розписка не містить відомостей щодо отримання від позивачки грошових коштів у позику, тобто не підтверджує факт передачі коштів 01 жовтня 2021 року або у будь-який інший день. З`ясовуючи юридичну природу розписки, суд виходив з того, що вона не містить даних про отримання відповідачем в борг від позивачки грошових коштів, не містить даних про укладення та умови договору позики, про зобов`язання повернути гроші, тобто дійшов висновку, що розписка не є підтвердженням укладення між сторонами договору позики як реальної односторонньої оплатної угоди на зазначених позивачкою умовах, а факт наявності оригіналу розписки у заявниці не може безумовно свідчити про існування договору позики між нею та відповідачем. Відтак, суд дійшов висновку, що між сторонами договір позики не укладався.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Отже, за своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Після його укладення всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває тільки права.

Як роз`яснив Верховний суд України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц від 13 грудня 2017 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач ОСОБА_1 не довела факт укладення з відповідачем договору позики, тобто не довела обставин надання ОСОБА_2 01 жовтня 2021 року у борг 20000 грн. Дослівний зміст складеної відповідачем розписки свідчить про взяття ОСОБА_2 зобов`язання сплатити ОСОБА_1 у визначені строки 20000 грн, проте суду не відомо та сторони суду не повідомили у зв`язку з чим таке зобов`язання виникло. Факт отримання відповідачем від позивачки коштів саме у позику 01 жовтня 2021 року чи у будь-який інший день розпискою не засвідчується.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у відповідача обов`язку повернути борг саме як позику.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та наведеними нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Ухвалюючи рішення у даній справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну правову оцінку, дійшовши правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гінгуляка Олександра Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Білопільського районного суду Сумської області від 17 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. Ю. Кононенко

С. С. Ткачук