Справа № 357/174/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Цукуров В.П.,

секретар судового засідання Чайка О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Тимошенка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Біла Церква Київської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області в особі Сухоліського старостинского округу №7, Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право власності, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним договору дарування, визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання відшкодування шкоди в натурі, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року ОСОБА_1 (далі «Позивач») звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області в особі Сухоліського старостинського округу №7, Головного управління Держгеокадастру у Київській області в особі міськрайонного управління у Білоцерківському районі та м.Біла Церква (далі «Відповідачі»).

В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини.

ОСОБА_4 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , доводився Позивачеві батьком.

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько Позивача - ОСОБА_4 помер.

Зазначений житловий будинок 1918 року забудови в період з 1958 року до 1960 року рахувався за прадідом Позивача - ОСОБА_5 .

В період з 1961 року по 1979 рік будинок рахувався за прабабою Позивача - ОСОБА_6 .

В період з 1980 року по 13.07.1987 рік - за бабою Позивача - ОСОБА_7 .

Після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування набув батько Позивача - ОСОБА_4 .

Тобто, батько Позивача - ОСОБА_4 набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування з 13.07.1987 року.

Житловий будинок мав зовнішні розміри: довжина: 6 м. 70 см.; ширина: 6 м. 70 см., висота 2,5 м. Поруч з будинком знаходились: фундамент розмірами: 7,90 м. х 12,00 м.; сарай розмірами 4,30 м. х 5 м., висота: 2 м. ; сарай; погріб.

Позивач являється спадкоємцем першої черги ОСОБА_4 .

06.07.2020 року він звернувся до Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області з Заявою про прийняття спадщини, яка була зареєстрована в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за №436, на підставі якої відкрито Спадкову справу за №125/2020, у зв`язку з чим набув права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування з 23.06.2020 року.

У зв`язку з наведеним Позивач набув права користування земельною ділянкою площею 0,15 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Через кілька днів після смерті батька до Позивача звернувся Відповідач ОСОБА_2 з вимогою звільнити житловий будинок АДРЕСА_1 від особистих речей у зв`язку з тим, що він буде його зносити.

Відповідач повідомив, що будинок, у якому проживав його батько до смерті (будинок АДРЕСА_1 ), не являється житловим приміщенням і позначений у його документації як повітка, яка розміщена на земельній ділянці, яку він придбав разом з будинком АДРЕСА_2 .

На пропозицію Позивача показати йому цю документацію Відповідач відповів відмовою.

Після цього Позивач з`ясував, що у Державному земельному кадастрі маються відомості про земельну ділянку, розміщену за адресою: АДРЕСА_2 з кадастровим номером :03:005:0051, власником якої рахується ОСОБА_2 , площею 0,1479 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Позивач звернувся до органу місцевого самоврядування з заявою про вжиття заходів для охорони спадкового майна.

10.07.2020 року ОСОБА_2 не допустив посадових осіб органу місцевого самоврядування до житлового будинку АДРЕСА_1 для вжиття заходів охорони спадкового майна.

22.07.2020 року Позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти демонтаж чи проводити будь-які роботи по підготовці до демонтажу житлового будинку АДРЕСА_1 .

Того ж дня Відповідач ОСОБА_2 вчинив протиправне знесення житлового будинку Позивача, рештки будинку були вивезені автомобілем у невідомому напрямку.

Позивач вважає дії Відповідачів протиправними, за таких обставин був вимушений звернутися до суду та уточнивши позовні вимоги просив:

визнати недійсним Рішення Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області № 7-43 від 11.09.2007 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та припинення користування земельними ділянками» в частині п.52: «Передати безкоштовно у приватну власність земельну ділянку 0,15 га. гр. ОСОБА_8 , який проживає в АДРЕСА_3 , земельна ділянка розташована в АДРЕСА_2 для ведення особистого селянського господарства, обслуговування житлового будинку та господарських споруд»;

визнати недійсним Рішення Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області 11 сесії 5 скликання № 11-63/11 від 27.03.2008. в частині про затвердження технічної документації із землеустрою та передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_8 ;

визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 493143 виданий на ім`я ОСОБА_8 , зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів за № 52, скасувати державну реєстрацію зазначеного Державного акту;

визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Обухівською районною державною нотаріальною конторою Київської області 07.07.2010. за № 1-1315 на ім`я ОСОБА_3 ;

визнати недійсним Договір дарування земельної ділянки від 14.04.2011., укладений ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Малькевич Л.В., зареєстрований за № 2461;

визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :03:005:0051, власником якої рахується ОСОБА_2 ;

усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_2 здійснити демонтаж огорожі частини на земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_1 та зобов`язати не чинити перешкод Позивачу у користуванні зазначеною частиною земельної ділянки;

зобов`язати ОСОБА_2 відшкодувати в натурі заподіяну ним шкоду знесенням житлового будинку АДРЕСА_1 , шляхом передачі Позивачеві речі такого ж роду і такої ж якості, а саме: житлового будинку з технічними параметрами, які мав житловий будинок АДРЕСА_1 на момент знесення його Відповідачем, які відображені у Технічному паспорті від 27.07.2015 року.

Ухвалою суду від 05.03.2021 року відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (т.1 а.с.204-205).

14.04.2021 року на адресу суду від представника Відповідача - адвоката Тимошенка А.В. засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву, разом із підтвердженням його направлення іншим учасникам справи. У відзиві той зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, у їх задоволенні просив відмовити в повному обсязі та стягнути з Позивача на користь Відповідача ОСОБА_2 судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи (т.1 а.с.209-213).

27.04.2021 року на адресу суду від представника Позивача - адвоката Іллінського О.В. засобами поштового зв`язку надійшла відповідь на відзив, разом із підтвердженням її направлення іншим учасникам справи. У відповіді на відзив той зазначив, що в обґрунтування своєї позиції представник Відповідача наводить ряд доводів, які не відповідають дійсності та спростовуються доказами, доданими до позовної заяви. Крім того, доводи представника можуть бути спростовані договором купівлі-продажу будинку, розташованого в сільській місцевості від 09.12.1959 року на підставі якого право власності на спірний житловий будинок, якому за станом на 23.06.2020 року був присвоєний номер 99 набув ОСОБА_9 . Доводи представника Відповідача спростовуються також рахунками на оплату вартості електричної енергії, які направлялися на адресу: АДРЕСА_1 на ім`я Позивача ОСОБА_4 на підставі укладеного з ним договору про постачання електричної енергії №30 (т.2 а.с.14-15).

09.06.2021 року представником Відповідача - Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, старостою Сухоліського старостинського округу №7 В.С. Савчуком були надані суду письмові пояснення, в яких той зазначив наступне.

Відповідно до «Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах», затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 08.12.2010 року №491 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05.01.2011 року за №9/18747, а згодом «Інструкції з ведення погосподарського обліку сільських, селищних та міських радах» затвердженої наказом Державної служби статистики України від 11.04.2016 року №56 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 11.04.2016 року №56 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 06.05.2016 року за №689/28819, - органи місцевого самоврядування, а саме Сухоліська сільська рада, та, після об`єднання в територіальну громаду, Узинська міська рада в особі Сухоліського старостинського округу №7 проводили та проводять облік домогосподарств громадян сіл Сухоліси та Чепиліївка.

Так згідно даних погосподарського обліку за домогосподарством ОСОБА_4 (народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), який проживав по АДРЕСА_1 з 1959 року до 23.06.2020 року, числилось таке нерухоме майно:

житловий будинок (загальна площа 35,9 кв.м., житлова площа 20,6 кв.м., матеріали стін: дерево в закид, покрівля азбоцементні листи, перекриття дерево, підлога глиблок);

сарай; погріб; убиральна; фундамент;

земельна ділянка площею 0,1500 га.

При проведенні звірки майна працівниками сільської ради, згодом старостинського округу, у книгах погосподарського обліку ставились відповідні відмітки про наявність даного майна та скріплювались підписом власника, а саме: ОСОБА_4 . У вказаному вище будинку ОСОБА_4 проживав до дня своєї смерті. Після смерті ОСОБА_4 його сусід ОСОБА_2 , 1958 року народження, який має будинок за адресою: АДРЕСА_2 , заявив, що будинок в якому проживав покійний, є його ( ОСОБА_10 ) власністю і зніс його влітку 2020 року.

Згідно даних погосподарського обліку за домогосподарством ОСОБА_2 обліковується таке нерухоме майно:

житловий будинок (загальна площа 37,2 кв.м., житлова площа 17,7 кв.м., матеріал: шлакобетон, покрівля азбоцементні листи, перекриття дерево, підлога дошки);

погріб з шийкою (площа 18,7 кв.м., з шлакобетону);

веранда (площа 7,7 кв.м., з цегли керамічної);

убиральня (площа 1,0 кв.м., з цегли керамічної);

сарай (площа 20,0 кв.м., з цегли керамічної).

У наявному нерухомому майні, що належить ОСОБА_2 , згідно даних погосподарського обліку не було і немає нерухомого майна з технічними характеристиками, що відповідають технічним характеристикам зруйнованого ним будинку, який належав покійному ОСОБА_4 .

Крім того, на наданому до суду ОСОБА_2 фото будинку, який належав ОСОБА_4 , є нанесені цифри «101», на місці яких до дня смерті ОСОБА_4 був закріплений лічильник електроенергії, що обліковував постачання електроенергії до будинку ОСОБА_4 , і який після зносу будинку був перенесений ОСОБА_2 на дерев`яний стовп в цьому ж дворі (т.2 а.с.62-63).

09.06.2021 року представником Відповідача Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області адвокатом Каракой Т.В., були надані суду письмові пояснення в яких та зазначила наступне.

Узинська міська рада в частині необхідності визнання недійсним рішень Сухоліської сільської ради про надання ОСОБА_8 дозволу на розробку проекту із землеустрою та про затвердження технічної документації із землеустрою та передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_8 №11-63/11 від 27.03.2008 року, тобто вимоги №1, №2 позову визнає; щодо інших вимог, які є похідними від перших двох, Узинська міська рада покладається на розсуд суду.

Зазначила, що згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, особа, яка законно набула у власність будинок, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (п.61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі №713/1818/16-ц).

Верховний Суд у своїй практиці чітко сформував так званий «принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруд».

В матеріалах справи наявні письмові докази того, що ОСОБА_5 (прадід Позивача) за договором купівлі-продажу від 09.12.1959 року придбав у селі Сухоліси з погосподарськими спорудами. З інформації погосподарських книг у період 1971-1973 років, 1983-1985 років, 1995-2000 років, 2011-2015 років, 2016-2020 років за будинком по АДРЕСА_1 обліковувалося 0,15 га землі.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.03.2016 року у справі №357/17510/15-ц визнано право власності за ОСОБА_4 (батьком Позивача) на житловий будинок АДРЕСА_1 . У рішенні встановлено, що згідно довідок №511 від 29.07.2015 року та №956 від 28.09.2015 року, виданих Сухоліською сільською радою, убачається, що за даними погосподарської книги №4 за 2011-2015 роки, житловий будинок АДРЕСА_1 (номер об`єкта погосподарського обліку 262) належить ОСОБА_4 як голові господарства, за ним же враховується і земельна ділянка розміром 0,15 га за зазначеною адресою

Таким чином, враховуючи принцип єдності землі та будівель, розташованих на цій ділянці, видання Сухоліською сільською радою оспорюваних рішень порушувало права власника домоволодіння АДРЕСА_1 . Відтак, зазначені рішення мають бути скасовані (т.2 а.с.66-67).

01.07.2022 року на адресу суду надійшла заява представника Узинської міської ради, у якій та заявляє про визнання позовних вимог №1 та №2 і просить подальший розгляд справи проводити без її участі (т.2 а.с. 99).

09.06.2021 року представником Відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Тимошенко А.В. були надані суду письмові пояснення в яких той зазначив, що в матеріалах справи відсутній документ, яким підтверджується прийняття спадщини Позивачем стосовно майна покійного батька. Позивачем надано три різні документи кожен з яких містить інформацію, яка суперечить одна одній. Стосовно вимоги щодо відшкодування шкоди зазначив, що такий спосіб неможливий оскільки, немає достовірних відомостей про технічні дані об`єкту, даних про матеріали з яких він був зроблений, немає єдиної дати побудови і немає належних документів які підтверджують право власності Позивача до знесеної господарської будівлі. Тобто, для застосування деліктних правовідносин, до яких зокрема належить відшкодування шкоди потрібна протиправність діяння. Відповідач ОСОБА_2 діяв відповідно до закону та не порушував прав та інтересів інших осіб. У задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі та стягнути з Позивача на користь Відповідача ОСОБА_2 судові витрати понесені ним у зв`язку із розглядом справи (т.2 а.с.71-76).

09.06.2021 року ухвалою суду задоволено клопотання представника Позивача та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 06.07.2021 року (т.2 а.с.84-85).

06.07.2021 року ухвалою суду було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 11.08.2021 рік (т.2 а.с.107-108).

У судових засіданнях під час розгляду справи по суті Позивач та його представник вимоги позову підтримали, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просили позов задовольнити.

22.04.2021 року в судовому засіданні представник Відповідача - Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області адвокат Каракой Т.В. пояснила, що знесена споруда не ідентифікована як господарська споруда, що була подарована Відповідачу ОСОБА_2 за договором дарування від 14.04.2011 року. Тому Узинською міською радою визнаються позовні вимоги, викладені у п.1 та п.2: про визнання недійсним рішення Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області №7-43 від 11.09.2007 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та припинення користування земельними ділянками» в частині п.52 «Передати безкоштовно у приватну власність земельну ділянку 0,15 га громадянину ОСОБА_8 , який проживає в АДРЕСА_3 , земельна ділянка розташована в АДРЕСА_2 для ведення особистого селянського господарства, обслуговування житлового будинку та господарських споруд»; про визнання недійсним рішення Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області 11 сесії 5 скликання №11-63/11 від 27.03.2008 року в частині про затвердження технічної документації із землеустрою та передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_8 . Інші вимоги, які є похідними від перших двох просила вирішити на розсуд суду.

22.04.2021 року в судовому засіданні староста Сухоліського старостинського округу №7 В.С. Савчук пояснив, що працював сільським головою з 2015 року, а зараз працює там же старостою. Дійсно, покійний ОСОБА_4 проживав в будинку АДРЕСА_1 , про що в книгах погосподарського обліку мається його особистий підпис, копії яких приєднано Позивачем до позову. Будинок АДРЕСА_1 був побудований бабкою ОСОБА_4 у 1959 році і він там проживав до дня смерті. На той час металева огорожа, яка є на фото була відсутня, а електролічильник знаходився на стіні будинку, де на фото містяться цифри 101. Лічильник був знятий Відповідачем ОСОБА_2 та знаходиться на бетонному стовпі, який знаходиться на земельній ділянці цього подвір`я. Також проводився погосподарський облік будівлі №101. В складі даного домоволодіння перебуває сарай побудова 1979 року, який за своїми характеристиками не є тим приміщенням, яке знесене. Площа цього сараю 20 кв.м., а площа знесеного будинку 35,9 кв.м. Тобто, як колишній сільській голова, він підтверджує той факт, що покійний ОСОБА_4 проживав в знесеному будинку на момент смерті один, а після його смерті цей будинок було знесено Відповідачем ОСОБА_2 , у користуванні якого наразі перебуває відповідна земельна ділянка. Така поштова адреса, як будинок АДРЕСА_1 існує і по цей час і власником цього будинку рахується ОСОБА_4 батько Позивача. Земельна ділянка надавалася бабці ОСОБА_11 . При знесенні цього будинку Відповідачем ОСОБА_12 він був присутній і бачив все на власні очі.

В судових засіданнях представник Відповідача ОСОБА_2 - адвокат Тимошенко А.В. позов не визнав з підстав, викладених у відзиві. Додатково пояснив, що Позивач у 2020 році в день поховання батька пропонував його довірителю купити земельну ділянку АДРЕСА_1 але той відмовився, оскільки у на неї не було документів.

Відповідач ОСОБА_3 та представник Відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Київській області у судові засідання жодного разу не з`явились, причини неявки суду не повідомили, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду не направляли, відзиву на позовну заяву не надали.

11.08.2021 року допитаний в судовому засіданні за клопотанням Позивача у якості свідка ОСОБА_13 , пояснив наступне. В період 3 1987 року по 02.04.2014 рік працював сільським головою села Сухоліси і Чипеліївка. Коли він приїхав у село Сухоліси, ОСОБА_11 там вже проживав. Йому відомо, що у будинку АДРЕСА_1 проживала сім`я ОСОБА_11 , а далі ОСОБА_14 . Будинок був приблизно 1929-30 року забудови. Будинку зараз немає і на підставі чого належав цей будинок ОСОБА_11 він не знає. Будинок не був оформлений в БТІ і документів не було, у поземельній книзі за ОСОБА_11 рахувався будинок, сільська рада вела книжку, переписували господаря, а по приватизації ним підписувались документи. Менчинська продала свій будинок огородженим, а ОСОБА_11 продовжували жити до 2014 року. Конфлікту по межам ніколи не було, приватизацію сусіди підписали, ОСОБА_11 теж підписував, приватизували прямі ділянки. Земельна ділянка по земельно-шнуровій книжці належала ОСОБА_15 . Батько зробив фундамент в 90-х роках, почав зводити угли, стіни. Він підписав приватизацію, бо були підписи сусідів, конфлікту не було, на старий будинок при ньому документів не було. Не знає чи належав будинок ОСОБА_16 чи ні, але при ньому він там проживав. Особисто до нього ОСОБА_11 не звертався з питанням про приватизацію. Плану не було, писали заяву про дозвіл на приватизацію, затверджували скільки соток, люди узгоджували межі сусідів, робили заміри, приносили документи і підписували.

11.08.2021 року допитана в судовому засіданні за клопотанням Позивача у якості свідка ОСОБА_17 , пояснила наступне. Вона є дружиною Позивача з жовтня 2015 року. За життя знала і батька Позивача, який пізніше помер, а проживав в будинку АДРЕСА_1 . Батько чоловіка цей будинок успадкував, земельна ділянка була нерівна і складалася з двох частин, а за нею земельна ділянка № НОМЕР_1 . Покійний батько користувався земельною ділянкою. Ніколи не чула від нього, що земельна ділянка належить комусь іншому, розмов, що земельна ділянка приватизована теж не було.

01.12.2021 року допитана в судовому засіданні за клопотанням Позивача у якості свідка ОСОБА_18 , пояснила наступне. Позивач є її рідним братом, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знає як сусідів її покійного батька ОСОБА_4 . Її батько до смерті проживав в АДРЕСА_1 . Батько отримав цей будинок у спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_19 . Вона у свою чергу отримала цей будинок після смерті свого батька ОСОБА_20 . Після смерті батька сусіди ОСОБА_10 стали вимагати від Позивача, її брата, звільнення земельної ділянки під цим будинком, обґрунтовуючи ці вимоги тим, що вони її приватизували. Брат цього не зробив і тому вони знесли житловий будинок, а все що від нього залишилося разом з речами було ними вивезено у невідомому напрямку.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі та їх представників, свідків, дослідивши доказі у справі в їх сукупності, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до своєї смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 , доводився Позивачу ОСОБА_1 батьком, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (т.1 а.с.20).

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько Позивача - ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Виконавчим комітетом Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, актовий запис №171 (т.1 а.с. 21).

З дня народження і до дня смерті, батько Позивача - ОСОБА_4 проживав у будинку АДРЕСА_1 . Вказана обставина підтверджується відповідними записами у Погосподарських книгах Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області (т.1 а.с.22-65), поясненнями представників, показаннями свідків. Крім цього, зазначена обставина, фактично, не оспорювалися стороною Відповідача ОСОБА_2 .

Зазначений житловий будинок 1918 року забудови, в період з 1958 року до 1960 рік рахувався за прадідом Позивача - ОСОБА_5 .

В період з 1961 року по 1979 рік будинок рахувався за прабабою Позивача - ОСОБА_6 .

В період з 1980 року по 13.07.1987 рік - за бабою Позивача - ОСОБА_7 . Зазначені обставини підтверджуються записами у погосподарських книгах Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області (т. 1 а.с.22 - 65).

Після смерті ОСОБА_7 у 13.07.1987 році, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування набув батько Позивача - ОСОБА_4 , що підтверджується рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.03.2016 року у цивільній справі №357/17510/15-ц (т.1 а.с.66-68).

Тобто, батько Позивача - ОСОБА_4 набув права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування з 13.07.1987 року, оскільки у відповідності до ст.1268 ч.5 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до виготовленого 27.07.2015 року технічного паспорту, житловий будинок мав зовнішні розміри: довжина: 6 м. 70 см.; ширина: 6 м. 70 см., складався з 2-х житлових кімнат, кухні та коридора. Поруч з будинком знаходились: фундамент розмірами: 7,90 м. х 12,00 м.; сарай розмірами 4,30 м. х 5 м., висота: 2 м. ; сарай; погріб (т.1 а.с.69-72).

Позивач являється спадкоємцем першої черги ОСОБА_4 у відповідності до ст.1261 ЦК України.

06.07.2020 року Позивач звернувся до Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області з заявою про прийняття спадщини, яка була зареєстрована в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за №436, на підставі якої відкрито спадкову справу за №125/2020. (т. 1 а.с.89) і набув права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування з 23.06.2020 року.

Відкриття спадкової справи ОСОБА_4 підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №60810173 від 06.07.2020 року (т. 1 а.с.81).

Через кілька днів після смерті батька до Позивача звернувся Відповідач ОСОБА_2 з вимогою звільнити житловий будинок АДРЕСА_1 від особистих речей у зв`язку з тим, що він ( ОСОБА_2 ) буде його зносити. Зазначена обставина вказується Позивачем та не оспорюється Відповідачами.

Відомості з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, розміщену за адресою: АДРЕСА_2 з кадастровим номером :03:005:0051, власником якої рахується ОСОБА_2 , площею 0,1479 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) підтверджується Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та інші речові права за земельну ділянку від 17.07.2020 року (т.1 а.с.82).

Та обставина, що 10.07.2020 року посадові особи органу місцевого самоврядування прибули до житлового будинку АДРЕСА_1 для вжиття заходів його охорони спадкового майна, але Позивач не допустив їх до житлового будинку, підтверджується актом про не допуск до опису спадкового майна від 10.07.2020 року (т.1 а.с.91-92).

Та обставина, що Відповідач ОСОБА_2 22.07.2020 року здійснив знесення житлового будинку АДРЕСА_1 за допомогою найманих осіб шляхом його руйнування екскаватором, а рештки будинку вивіз автомобілем у невідомому напрямку також зазначається Позивачем та не оспорюється Відповідачами.

На користь цього свідчить і фото, яке приєднане до позовної заяви (т.1 а.с.113 - 119), а також фото, приєднане до письмового пояснення представника Відповідача ОСОБА_21 (т. 2 а.с. 64, 65).

Доводи Відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Тимошенка А.В. проти задоволення позову суд не приймає до уваги у зв`язку з наступним.

Так, Відповідач ОСОБА_2 та його представник заперечують проти позову з тих мотивів, що житловий будинок, який був розміщений за адресою: АДРЕСА_1 , не являвся житловим будинком, а був господарським приміщенням (сараєм) домоволодіння АДРЕСА_2 .

Втім, даний факт спростовується: рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.03.2016 року у цивільній справі № 357/17510/15-ц про визнання права власності ОСОБА_4 на вказаний житловий будинок (т.1 а.с. 66-68); технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленим 27.07.2015 року, зокрема схематичним планом земельної ділянки, на якій відображено розміщення житлового будинку, фундаменту, сараю, погріба та убиральні (т. 1 а.с.69-72), з якого убачається, що конфігурація земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 має не прямокутну форму, а являє собою складну геометричну фігуру. У поєднанні з фото, які додані до матеріалів справи, зазначений схематичний план підтверджує показання Позивача про те, що будинок Відповідача знаходився за будинком його батька і не мав власного виходу до АДРЕСА_1 ; договором дарування житлового будинку від 14.04.2011 року (т. 1а.с.101), згідно з яким Відповідач ОСОБА_3 подарувала Відповідачу ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_2 1953 року забудови з господарськими спорудами: погребом шлакобетон; сараєм; вбиральнею; огорожею; колонкою. В оціночному акті про господарські будівлі та споруди домоволодіння АДРЕСА_2 (т. 1 а.с.86) зазначена площа сараю - 20 кв.м. Тобто, площа сараю Відповідача складає 20 кв.м. На схематичному плані земельної домоволодіння АДРЕСА_1 зазначені розміри житлового будинку: 6.70 м х 6.70 м., згідно з якими площа житлового будинку АДРЕСА_1 , який Відповідач називає своїм сараєм, складає: 6.70 х 6.70 = 44, 89 кв.м. Наведене доводить, що площа сараю, який входить до складу домоволодіння АДРЕСА_2 , яке Відповідач придбав 14.04.2011 року, набагато менша за площу житлового будинку АДРЕСА_1 , знесеного Відповідачем, який він називає власним сараєм; листом ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» №1379 від 05.05.2021.(т.2 а.с.98), яким підтверджується та обставина, що ОСОБА_4 перебував у договірних відносинах з товариством по постачанню електричної енергії до житлового будинку АДРЕСА_1 , мав особовий рахунок, оплачував вартість спожитої електричної енергії, отримував субсидію. В разі проживання батька Позивача в сараї сусіда він не міг бути стороною договору на електропостачання, а тим більше, отримати відповідну державну субсидію; рахунками на оплату вартості спожитої електричної енергії за грудень 2018 року, липень 2019 року, травень 2020 року, червень 2020 року та липень 2020 року (т. 2а.с.18-20), якими також доводиться, що ОСОБА_4 був офіційним споживачем електричної енергії, що у свою чергу доводить факт проживання його у власному будинку, а не у сараї сусіда.

Крім цього, представник Відповідача зазначає, що у зв`язку з ненаданням стороною Позивача свідоцтва про прийняття спадщини суд має відмовити у задоволенні позову через відсутність належних та допустимих доказів прийняття ним спадщини свого батька ОСОБА_4 .

Проте, така позиція є хибною. Свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно - житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_1 , Позивач не мав об`єктивної можливості отримати у зв`язку з тим, що відповідно до ч.1 ст.1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Батько Позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим до 23.12.2020 року той не мав можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом.

Крім того, 22.07.2020 року Відповідач ОСОБА_2 вчинив знесення житлового будинку, і тому як об`єкт нерухомого майна він фактично зник.

Доводи представника Відповідача про те, що Позивач має сестер, кожна з яких має рівне з ним право на спадкування, суд також не приймає до уваги з урахуванням тієї обставини, що вказані особи не заявили своїх вимог щодо предмету спору.

Представник Відповідача ОСОБА_2 також зазначає про відсутність порушеного права Позивача, обґрунтовуючи це тим, що оспорювані рішення Сухоліської сільської ради приймалися у 2008 році, свідоцтво про право на спадщину було видане Відповідачу ОСОБА_3 у 2010 році, договір дарування земельної ділянки на користь ОСОБА_2 був укладений у 2011 році, в період часу, коли Позивач не був користувачем земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 .

Такі доводи також відхиляється судом з огляду на те, що Батько Позивача - ОСОБА_4 був користувачем земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 . При цьому, із обставим справи убачається, що за життя йому не було відомо про приватизацію сусідом відповідної земельної ділянки.

Незважаючи на це, незаконною приватизацією ОСОБА_8 частини земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 були порушені його права як землекористувача, у зв`язку з чим у нього виникло право на звернення до суду за їх захистом.

За життя він таке право не реалізував у зв`язку з тим, що йому не було відомо про такі фактичні обставини. Позивач є спадкоємцем свого батька, який прийняв спадщину. У той же час, ст.1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Крім того, ч.2 ст.1225 ЦК України передбачає, що до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Згідно з ч.3 зазначеної статті до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Тобто, до Позивача мало перейти в порядку спадкування право користування земельною ділянкою домоволодіння АДРЕСА_1 , яке мав його батько. У зв`язку з тим, що зазначене право батька Позивача було порушене незаконною приватизацією частини земельної ділянки, на якій розміщувався його житловий будинок, у нього виникло право на захист свого порушеного земельного права, яке він за життя не використав з поважних причин, та яке в порядку спадкування перейшло до Позивача - ОСОБА_1 .

Заперечення Представника Відповідача в частині доводів про те, що технічний паспорт, виготовлений 27.07.2015 року на житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_1 суд не приймає до уваги, оскільки, на місці будинку був лише фундамент, батько Позивача не був власником будинку, технічний паспорт має виготовлятися виключно за наявності документа, який підтверджує право власності особи, яка замовила виготовлення технічного паспорта, на відповідний об`єкт нерухомого майна, технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна може бути виготовлений лише в разі підтвердження права власності особи на земельну ділянку, на якій знаходиться об`єкт нерухомого майна, схема земельної ділянки, наведена у технічному паспорті, має форму перевернутої букви "г", у той час, коли всі ділянки в селі Сухоліси мають прямокутну форму не заслуговують на увагу, оскільки не обґрунтовані жодною нормою матеріального права та жодним належним і допустимим доказом.

Технічний паспорт - документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, містить основні відомості про нього (місцезнаходження (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім`я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт тощо) та видається замовнику. Технічна інвентаризація об`єкта нерухомого майна станом на 27.07.2015. року проводилася в порядку, передбаченому Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженою Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24 травня 2001 року № 127.

Доводи представника Відповідача про те, що у різних доказах, наданих до суду зазначені різні роки забудови житлового будинку АДРЕСА_1 також не приймається судом до уваги як аргумент для відмови у задоволенні позову, оскільки рік забудови житлового будинку ніяким чином не впливає на будь-яку з вимог Позивача. Розбіжність у документах Сухоліської сільської ради відносно року забудови будинку пояснив колишній сільський голова ОСОБА_13 , який був допитаний в якості свідка, тим, що такі відомості вносились до документів сільської ради зі слів власників будинків.

Розглядаючи дану цивільну справу, суд керується наступними нормами права.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.

У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, визначеному цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У відповідності до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю.

Захист прав громадян і юридичних осіб на землю може здійснюватися шляхом:

відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

застосування інших, передбачених законом, способів.

Як убачається з ч.1 ст.155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З урахуванням положень ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, ст.1301 ЦК України про те, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом, а також ч.2 ст.152 ЗК України передбачено, що захист прав та юридичних осіб на земельні ділянки може здійснюватися шляхом визнання недійсними рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

У відповідності до ч.1 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Частина 4 зазначеної статті встановлює, що відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель.

Частина 9 вказаної статті передбачає, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Частина земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 , на якій безпосередньо розміщувався житловий будинок батька Позивача, не перебувала у користуванні ОСОБА_8 , батько Позивача - ОСОБА_4 за життя не підписував акт узгодження меж земельних ділянок, у зв`язку з чим рішення Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області №7-43 від 11.09.2007 року в частині п.53: «Передати безкоштовно у приватну власність земельну ділянку 0,15 га ОСОБА_8 для ведення особистого селянського господарства, обслуговування житлового будинку та господарських споруд», яким, по суті, надавався дозвіл на розроблення проекту землеустрою, а також Рішення зазначеного органу місцевого самоврядування № 11-63/11 від 27.03.2008 року мають бути визнані судом недійсними.

Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім`я ОСОБА_8 , має бути визнаний судом недійсним та скасована його державна реєстрація як наслідок задоволення попередньої вимоги Позивача про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність.

Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я Відповідача ОСОБА_3 , має бути визнане судом недійсним на підставі ст.1301 ЦК України, яка встановлює, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала прав на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідач ОСОБА_3 не мала право на спадкування земельної ділянки з кадастровим номером :03:005:0051 площею 0,1479 Га в частині зазначеної земельної ділянки, на якій розміщувався житловий будинок АДРЕСА_1 .

Зазначене Свідоцтво про право на спадщину за законом також має бути визнане недійсним у зв`язку з визнанням недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, на підставі якого було видане це Свідоцтво про право на спадщину.

Договір дарування земельної ділянки, укладений Відповідачем ОСОБА_3 та Відповідачем ОСОБА_2 від 14.04.2011 року, має бути визнаний недійсним на підставі ч.1 ст.203 ЦК України, яка передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, з урахуванням положення ст.717 ЦК У країни про те, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність, з чого вбачається, що дарунок має належати дарувальнику на праві власності.

У зв`язку з тим, що станом на 14.04.2011 рік були відсутні правові підстави для набуття спадкодавцем ОСОБА_8 права власності на земельну ділянку з кадастром номером :03:005:0051 площею 0,1479 га в частині зазначеної земельної ділянки, на якій розміщувався житловий будинок АДРЕСА_1 , він не мав права розпоряджатись цією частиною земельної ділянки.

Вимога щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером :03:005:0051 викликана необхідністю відновлення становища, яке існувало до порушення прав Позивача та ґрунтується на положеннях ст.24 «Про державний земельний кадастр», яка передбачає, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття поземельної книги на таку ділянку.

Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою особи, якій за рішенням органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності.

Тобто, рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту приватизації земельної ділянки є підставою для скасування державної реєстрації земельної ділянки.

У відповідності до ч.10 ст.24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки є підставою для скасування державної реєстрації земельної ділянки Державний кадастровим реєстратором виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Станом на день ухвалення даного рішення сторонами не надано суду доказів того, що відносно земельної ділянки з кадастровим номером :03:005:0051 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесені будь-які відомості.

Стаття 79-1 ЗК України встановлює, що земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується внаслідок визнання незаконною такої реєстрації.

Вимога про усунення перешкоди у користуванні земельною ділянкою ґрунтується на ч.2 ст.152 ЗК України.

При цьому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Відповідача відшкодувати в натурі, заподіяну ним шкоду знесенням житлового будинку АДРЕСА_1 , шляхом передачі Позивачеві речі такого ж роду і такої ж якості, а саме: житлового будинку з технічними параметрами, які мав житловий будинок АДРЕСА_1 на момент знесення його Відповідачем, які відображені у технічному паспорті від 27.07.2015 року.

Суд погоджується з доводами представника Відповідача ОСОБА_2 про те, що відсутні достовірні відомості про технічні дані об`єкту, зокрема, дані про матеріали з яких, він був побудований. Оскільки доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, то така позовна вимога є недоведеною і задоволенню не підлягає.

При цьому суд визнає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню заяву представника Позивача про визнання поважною причини пропуску позовної давності та захисту порушеного права, оскільки викладені у ній доводи є переконливими та підтверджені належними і допустимими доказами (т.2 а.с. 168-169).

Щодо позовних вимог до Відповідача Головного управління Держгеокадастру у Київській області, суд зазначає, що вони є неконкретизованими та необґрунтованими. Ані у позовній заяві, ані в ході усних пояснень Позивач не навів ані суті порушеного даним Відповідачем права Позивача, ані пред`явив до нього відповідних позовних вимог. Такий Відповідач залучений до участі у справі формально, а тому у задоволенні позову до нього необхідно відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог з урахуванням обраного сторонами способу захисту права.

При цьому суд ураховує, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 3, 55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки Позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір по 908,00 грн. за кожну із 8-ми позовних вимог, а у задоволенні однієї вимоги відмовлено, то сума яка підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача складає 6 356,00 грн. (908,00 грн. х 7).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 254, 263, 264-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області в особі Сухоліського старостинського округу №7, Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право власності, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним договору дарування, визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання відшкодування шкоди в натурі задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області №7-43 від 11.09.2007 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та припинення користування земельними ділянками» в частині п.52 «Передати безкоштовно у приватну власність земельну ділянку 0,15 га громадянину ОСОБА_8 , який проживає в АДРЕСА_3 , земельна ділянка розташована в АДРЕСА_2 для ведення особистого селянського господарства, обслуговування житлового будинку та господарських споруд».

Визнати недійсним рішення Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області 11 сесії 5 скликання №11-63/11 від 27.03.2008 року в частині про затвердження технічної документації із землеустрою та передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_8 .

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №4933143 виданий на ім`я ОСОБА_8 , зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів №52, скасувати державну реєстрацію зазначеного державного акту.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Обухівською районною державною нотаріальною конторою Київської області 07.07.2010 року за №1-1315 на ім`я ОСОБА_3 .

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 14.04.2011 року, укладений ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Малькевич Л.В., зареєстрований за №2461.

Визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :03:005:0051, власником якої рахується ОСОБА_2 .

Зобов`язати ОСОБА_2 здійснити демонтаж огорожі частини на земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 6 356,00 грн.

У задоволенні позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 відшкодувати шкоду в натурі відмовити.

У задоволенні позовних вимог до Головного управління Держгеокадастру у Київській області відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Київського апеляційного суду учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:

ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідачі:

ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

Узинська міська рада Білоцерківського району Київської області, місцезнаходження: 09161, Київська область, Білоцерківський район, м.Узин, вул.Незалежності, 16/1, .

Головне управління Держгеокадастру у Київській області, місцезнаходження: 03115, місто Київ, вулиця Серпова, будинок 3/14, ЄДРПОУ: 39817550.

Повне судове рішення складено 20.06.2022 року.

Суддя Білоцерківського міськрайонного

суду Київської області В.П. Цукуров