Справа № 944/429/21 Головуючий у 1 інстанції: Поворозник Д.Б.
Провадження № 22-ц/811/2348/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року м.Львів

Справа № 944/429/21

Провадження № 22ц/811/2348/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 1 серпня 2022 року, ухвалене у м. Яворів у складі судді Поворозника Д.Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділ частки у житловому будинку та земельної ділянки в натурі, -

в с т а н о в и в:

28 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 2 жовтня 2010 року він (позивач) уклав шлюб із ОСОБА_3 . Вказує, що після одруження вони звернулися в КП «Архітектурно-планове бюро» Яворівської районної ради та отримали проект забудови земельної ділянки. 30 травня 2014 року рішенням сесії Шклівської селищної ради № 2239 ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Зазначає, що 8 жовтня 2014 року рішенням сесії Шклівської селищної ради № 2361 затверджено проект землеустрою та передано ОСОБА_3 у власність земельну ділянку кадастровий номер :05:003:0302. 30 жовтня 2014 року зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Вказує, що під час перебування в шлюбі вони (сторони) розпочали будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Після завершення будівництва будинку вони в ньому проживали. Стверджує, що спільне життя у них з відповідачем не склалося. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 1 квітня 2016 року шлюб між ними (сторонами) розірвано. Вказує, що після розірвання шлюбу у них почали виникати суперечки щодо порядку користування будинком та його поділом. Відповідач не бажала провести розподіл житлового будинку та земельної ділянки мирним шляхом, відмовлялася здавати будинок в експлуатацію та реєструвати відповідне право власності. Зазначає, що 21 вересня 2016 року ним подано до Яворівського районного суду Львівської області позовну заяву про поділ спільного майна подружжя. 12 січня 2018 року ОСОБА_3 звернулася в Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради та зареєструвала право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 258. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області 13 жовтня 2020 року задоволено його (позивача) позов, визнано спірний житловий будинок спільною власністю подружжя; визнано за сторонами право власності по Ѕ частини (кожному) спірного житлового будинку. Вказує, що ним (позивачем) подано на реєстрацію рішення Яворівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2020 року у справі №460/4416/16-ц та отримано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за ним права власності на Ѕ зазначеного житлового будинку. Стверджує, що відповідно до правовстановлюючих документів йому та відповідачу належать по Ѕ частині житлового будинку. Загальна площа вказаного будинку, становить 72,1 кв.м. Вважає, що він, як власник, вправі окремо користуватися приміщеннями будинку, що повинні бути йому виділенні: кімната 1-5 площею 20,9 кв.м, кімната 1-6 площею 9,3 кв.м та частина допоміжного приміщення коридору площею 8 кв.м шляхом поділу приміщення 1-1 коридору площею 14,9 кв.м, а також Ѕ частина горища. Позивач погоджується компенсувати різницю площі. Вказує, що відповідач відмовляється добровільно здійснити розподіл спільного майна та не допускає його до будинку. Також зазначає, що у зв`язку з розподілом житлового будинку, до нього переходить право власності на Ѕ частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,03 га, кадастровий номер :05:003:0302, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Посилається на те, що із заявою про надання їм (сторонам) земельної ділянки у власність зверталась відповідач, тому правовстановлюючі документи оформленні на її ім`я. Просить позов задовольнити.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 1 серпня 2022 року позов задоволено. Виділено ОСОБА_1 в натурі частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: кімнату 1-5 площею 20,9 кв. м; кімнату 1-6 площею 93 кв.м; частину допоміжного приміщення коридору площею 8 кв.м шляхом перепланування приміщення 1-1 коридору площею 14,9 кв.м; частину горища над виділеними приміщеннями першого поверху житлового будинку. Виділено ОСОБА_3 в натурі частку вказаного житлового будинку, а саме: кімнату 1-4 площею 11,8 кв. м; кухню 1-2 площею 10,8 кв.м; санвузол 1-3 площею 4,4 кв. м; частину допоміжного приміщення коридору площею 6,9 кв.м шляхом перепланування приміщення 1-1 коридору площею 14,9 кв.м; частину горища над виділеними приміщеннями першого поверху житлового будинку. Визнано за позивачем право власності на 0,011939 га, земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер :05:003:0302, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Виділено ОСОБА_1 в натурі вказану земельну ділянку (0,011939 га). Залишено у власності ОСОБА_3 в натурі 0,018061 га цієї земельної ділянки. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким що порушує її законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що ОСОБА_1 вже звертався до суду з такими вимогами, від яких відмовився у 2020 році (справа № 460/4416/16 ц). Вказує, що в кімнаті площею 20,9 кв.м, яку позивач просить виділити йому, проживає їхня спільна дочка ОСОБА_4 , яка мусить мати окрему кімнату, оскільки страждає на алергію, а в кімнаті площею 9,3 кв.м проживає її син - ОСОБА_5 . Зазначає, що експерт ОСОБА_6 огляду будинку не проводив, а склав висновок на користь ОСОБА_4 щоб дорожче оцінити будинок. Стверджує, що земельну ділянку вона просила у селищної ради ще до знайомства з позивачем, оскільки проживала на АДРЕСА_1 з її колишнім чоловіком та дітьми ОСОБА_7 , 1998 року народження, та ОСОБА_5 2000 року народження. Також, технічну документацію на земельну ділянку замовляла до одруження із ОСОБА_1 . Висновок експерта № 12-19-Д позивач самостійно замовляв, експертиза судом не призначалася. Вказує, що попередній висновок за 2019 рік та висновок за 2021 рік складені і виконані з двору земельної ділянки, без її (відповідача) участі. Також після розірвання шлюбу між ними (сторонами) у 2016 році відбулися зміни в технічному паспорті. Зазначає, що проведено добудову веранди, сходи на горище та погріб. Відповідач не погоджується з висновком експерта від 22 червня 2021 року. Стверджує, що поділ будинку на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Встановлено, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 2 жовтня 2010 року, який розірвано рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 1 червня 2016 року.

Судом встановлено, що під час шлюбу сторони побудували житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2020 року задоволено позов ОСОБА_1 , ухвалено визнатижитловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 72,1 кв.м, спільною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; визнано за сторонами право власності по Ѕ (за кожним) частині цього житлового будинку.

Згідно цього рішення суду за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на Ѕ частину житлового будинку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Також відповідно до цього рішення суду припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на вказаний будинок і такий перебуває у спільній частковій власності сторін.

Згідно з технічним паспортом спірний будинок складається з: кімнати 1-4 площею 11,8 кв.м; кімнати 1-5 площею 20,9 кв.м; кімнати 1-6 площею 9,3 кв.м; приміщення коридору 1-1 площею 14,9 кв.м; кухні 1-2 площею 10,8 кв.м; санвузла 1-3 площею 4,4 кв. м.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 жовтня 2014 року увласності ОСОБА_3 перебуває земельна ділянка площею 0,03 га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер :05:003:0302, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . На цій земельній ділянці розташований спірний житловий будинок.

Статтею 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України закріплено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 цього Кодексу власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 361 цього Кодексу співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно із ч. ч. 1, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч. ч. 1- 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру).

Згідно із п. 1.2 «Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18 червня 2007 року, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 2.5, 2.6, 2.7 цієї Інструкції об`єкти нерухомого майна, які підлягають технічній інвентаризації відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24 травня 2001 року № 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 582/5773 (із змінами), а також єдині майнові комплекси, що належать на праві власності і розташовані на одній земельній ділянці, можуть бути поділені на самостійні об`єкти нерухомого майна. Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами. При підготовці документів про поділ нерухомого майна суб`єкти господарювання проводять такі дії: уточнюється кількість основних будинків і допоміжних будівель, що входять до складу об`єкта нерухомого майна, виявляються і вносяться до матеріалів технічної інвентаризації поточні зміни в будинках, будівлях, спорудах; за відсутності нотаріально посвідченого договору чи рішення суду щодо порядку користування будинками, будівлями та спорудами беруться до уваги заяви всіх співвласників, підписи яких засвідчені нотаріально. Після цього готується Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна.

Згідно інженерно-технічної експертизи №13-21Е, проведеної судовим експертом Качайло Б.В. 22 червня 2021 року на виконання ухвали суду від 31 березня 2021 року, встановлено, що є технічно можливим реальний розподіл житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Цим висновком запропоновано варіант розподілу будинку за технічним паспортом, оскільки огляд будинку всередині не проводився, з урахуванням часток сторін ( по Ѕ кожного із співвласників) та запропоновано виділити ОСОБА_1 в натурі частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: кімнату 1-5 площею 20,9 кв.м; кімнату 1-6 площею 9,3 кв.м; коридор (частина) площею 7,6 кв.м; всього 37,8 кв.м; частину горища над виділеними приміщеннями першого поверху житлового будинку; виділити ОСОБА_3 в натурі частки вказаного будинку, а саме: кімнату 1-4 площею 11,8 кв.м; кухню 1-2 площею 10,8 кв. м; санвузол 1-3 площею 4,4 кв.м; коридор (частину) площею 7 кв.м; всього 38,4 кв.м; частину горища над виділеними приміщеннями першого поверху житлового будинку. При цьому, ОСОБА_1 необхідно влаштувати вхід через тамбур, кухню та санвузол (експерт не надає проекти таких переобладнань, а лише визначає технічну можливість). ОСОБА_3 необхідно влаштувати вхід до кухні 1-2 та на горище. При тому частка ОСОБА_1 становить 49,6%, частка ОСОБА_3 становить 50,4%, відхилення від ідеальної частки становить +/- 0,4 (+/- 0,3 кв. м). В зв`язку з цим, враховуючи незначне відхилення від ідеальних часток, розрахунок компенсації не проводився, оскільки розрахунок буде дорожчим за саму компенсацію. Даний варіант поділу мінімально відхиляється від ідеальних часток по площі та передбачає найменші витрати по його реалізації. Тому інші варіанти розподілу не розглядались.

Зазначений висновок не спростований, інші варіанти розподілу будинку учасниками не надані.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Згідно із ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

П редметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

В исновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Суд першої інстанції, дослідивши висновок судової інженерно-технічної експертизи від 22 червня 2021 року № 13-21Е в частині питань розподілу житлового будинку, прийшов до вірного висновку, що такий відповідає вимогам законодавства, є належно обґрунтованим.

Висновок судової інженерно-технічної експертизи від 22 червня 2021 року № 13-21Е складено на виконання ухвали суду експертом Качайлом Б.В., який має свідоцтво судового експерта, кваліфікацію експерта з правом проведення інженерно-технічних експертиз за спеціальностями, серед інших, дослідження об`єктів нерухомості, будівельних матеріалів, конструкцій та відповідних документів, а також був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України.

Згідно із ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Обов`язковими умовами для призначення експертизи судом є, зокрема, неможливість встановлення певних обставин, що мають значення для справи, без спеціальних (експертних) знання у сфері іншій, ніж право.

Експертиза повинна призначатися в разі потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Сторони повинні довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень, для чого на власний розсуд користуються своїми процесуальними правами, в тому числі щодо надання суду доказів на підтвердження таких обставин.

Відповідач посилається на те, що в кімнаті площею 20,9 кв.м, яку позивач просить виділити йому, проживає їхня дочка ОСОБА_4 , якій необхідна окрема кімната через хворобу.

Суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_3 надала суду окремі медичні документи неповнолітньої ОСОБА_4 , із яких неможливо встановити достатньою мірою стан її здоров`я, наявність певних обмежень, протипоказань, рекомендацій щодо місця проживання тощо. Інших доказів суду не надано.

Відповідно до «Методичних рекомендацій щодо повернення досліджень з розподілу та порядку користування нерухомим майном» за наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об`єктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону, самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна до розрахунку не включаються.

З висновку вбачається, що експерт вирішував питання розподілу спірного житлового будинку загальною площею 72,1 кв.м, тобто лише щодо будинку, на який у вставленому законом порядку зареєстровано право власності.

Суд першої інстанції вірно відхилив посилання ОСОБА_3 на висновок (довідку) ФОП ОСОБА_8 від 8 жовтня 2020 року № 43, відповідно до якого житловий будинок, за технічними характеристиками не може бути поділено на окремі будинковолодіння, так як будинок не був запроектований як спарений і не відповідає чинним будівельним нормам. Такий висновок не відповідає наведеним вище вимогам до висновку експерта, зокрема, в ньому відсутні питання, поставлені експерту на вирішення, докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, посада експерта тощо), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, які матеріали експерт використав, попередження (обізнаність) експерта про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Відповідач вважає висновок експерта, виготовлений на виконання ухвали суду, незаконним і необґрунтованим, оскільки експерт склав висновок лише на підставі зовнішнього огляду будинку з вулиці та даних технічного паспорта, а всередині будинку експерт будь-яких замірів та досліджень не проводив, не врахував місць проведення комунікацій, несучих стін, розміщення внутрішніх конструкцій тощо.

Суд першої інстанції у своєму рішенні зазначає, що цю обставину сторони визнають, також про це вказано у самому висновку і підтвердив експерт ОСОБА_6 в судовому засіданні.

Сама по собі ця обставина, з врахуванням інших матеріалів і доказів у справі, не свідчить про необґрунтованість висновку, оскільки висновки експерта щодо можливості розподілу будинку і запропонований експертом варіант такого розподілу повністю узгоджується з даними технічного паспорта на будинок та вимогам будівельних норм, про що зазначено у висновку. Експерт не надає проекти переобладнань, а лише визначає їх технічну можливість.

Встановлено, що суб`єкт експертної діяльності ФОП ОСОБА_9 двічі повідомляла ОСОБА_3 про час проведення експертизи та про надання документів, однак на такі клопотання та повідомлення відповідач заявою від 21 травня 2021 року повідомила, що у визначений експертом день буде відсутня у будинку в зв`язку з лікуванням дитини, а інший лист ФОП ОСОБА_9 повернувся без вручення у зв`язку з відмовою адресата отримати поштове відправлення, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями відповідної заяви ОСОБА_3 та поштового конверта з відміткою (довідкою) відділення поштового зв`язку.

ОСОБА_1 не проживає у спірному будинку, а проживає ОСОБА_3 і лише вона могла надати доступ експерту до будинку для його обстеження.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

З клопотанням про призначення додаткової чи повторної експертизи ОСОБА_3 не зверталася.

На підставі аналізу наявних у справі доказів та встановлених обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що спірний будинок підлягає поділу між сторонами в натурі за варіантом, запропонованим у висновку судової інженерно-технічної експертизи від 22 червня 2021 року № 13-21.

При вирішенні питання щодо розподілу земельної ділянки суд виходив з наступного.

Шлюб сторін зареєстровано 2 жовтня 2010 року, а розірвано - 1 квітня 2016 року.

У2011 році КП «Архітектурно-планове бюро» Яворівської районної ради розроблено проект забудови та виготовлено проектно-технічну документацію на будівництво житлового будинку за адресою:

АДРЕСА_1 від 30 травня 2014 року № 2239 ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,03 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вказаною адресою.

Рішенням Шклівської селищної ради Яворівського району Львівської області від 8 жовтня 2014 року № 2361 розроблено проект землеустрою, який затверджено та передано ОСОБА_3 у власність земельну ділянку з кадастровим номером :05:003:0302.

30 жовтня 2014 року зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:003:0302 та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Під час перебування в шлюбі ОСОБА_1 і ОСОБА_3 за спільні кошти на вказаній земельній ділянці збудували житловий будинок, що встановлено рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2020 року у справі № 460/4416/16-ц.

23 лютого 2022 року ОСОБА_1 на підставі зазначеного рішення суду зареєстрував право власності на Ѕ частину зазначеного житлового будинку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 листопада 2020 року.

Згідно із ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 цього Кодексу у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 21 березня 2018 року у справі № 686/9580/16-ц, якщо на земельній ділянці, одержаній в приватну власність шляхом приватизації, знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям чи виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди.

Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_3 та визнано за кожним з них право власності по Ѕ частині даного будинку, а також у справі, що розглядається, суд здійснив реальний розподіл між сторонами цього будинку.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що за позивачем належить визнати право власності на Ѕ частину земельної ділянки, на якій даний будинок розташований і яка призначення для обслуговування такого.

7 червня 2022 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про зменшення позовних вимог в частині виділу частки земельної ділянки. Просив визнати за ним право власності на 0,011939 га, земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер :05:003:0302, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та виділити йому в натурі цю частину земельної ділянки, а у власності ОСОБА_3 залишити 0,018061 га земельної ділянки. Тобто, позивач, маючи відповідно до закону право на Ѕ частину зазначеної земельної ділянки, самостійно і добровільно фактично відмовився на користь відповідача від частини цієї ділянки та просив виділити йому меншу частину земельної ділянки, ніж та, на яку він має право.

З висновками суду, які відповідають встановленим обставинам справи, належить погодитися, оскільки судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 1 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 29 листопада 2022 року.

Головуючий______________________Т. І. Приколота

Судді: ___________ Ю.Р. Мікуш _______________Р. В. Савуляк