Постанова

Іменем України

06 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 204/3949/17

провадження № 61-4718св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Дундар І. О.,

учасники справи:

позивач-(відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

відповідачі - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіна Тетяна Василівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2022 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Демченко Е. Л.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності та стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні.

Позов обґрунтований тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 25 січня 2011 року ОСОБА_7 належить 1/2 частина домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій воно розташоване. Власник іншої 1/2 частини ОСОБА_2 . У домоволодiннi проживали: ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , онуки - ОСОБА_9 , 2011 року народження, ОСОБА_10 , 2013 року народження. Власники не зерєстровані.

В 2016 році рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська шлюб мiж ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано. У березні 2017 року відповідач вигнав з будинку ОСОБА_3 , з того часу вона у ньому проживати не мала можливості.

Для відновлення свого права він бажає виділити в натурі належну йому частку спільного майна, проте це неможливо з огляду на конструкцію житлового будинку, розміщення внутрішньо-будинкових систем забезпечення комунальними послугами, а також через вимоги закону до окремих ізольованих квартир. Отже, він має право на відшкодування відповідачем вартості 1/2 частки домоволодіння та земельної ділянки за їх дійсною ціною, визначеною на час розгляду справи у суді.

ОСОБА_7 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частки у праві спільної часткової власності в розмiрi 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 311,4 кв. м у сумі 2 634 447,68 грн, а також грошову компенсацію вартості частки у праві спільноi часткової власності в розмірі 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1000 га на АДРЕСА_1 , припинивши його право власності на зазначені частки нерухомого майна з дня отримання грошової компенсації визнати право власності на зазначене майно за відповідачем.

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіна Т. В., про визнання правочинів частково недiйсними (удаваними) в частині зазначення покупцем ОСОБА_7 та визнання права власності на домоволодіння та земельну ділянку за ОСОБА_11 .

Зустрічний позов обґрунтований тим, що ОСОБА_2 на початку 2010 року з метою купівлі жилого будинку звернувся до агентства з ріелторських послуг, від якого отримав інформацію про продаж домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та звернувся до продавців з пропозицією купити будинок та земельну ділянку. Продавці будинку - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - повідомили, що будинок ще не повністю оформлений за ними документально, оскільки вони отримали його у спадщину, виникли певні правові питання щодо переоформлення та реєстрації домоволодіння із земельною ділянкою на них як власників.

У квітні 2010 року продавці будинку надали йому дозвіл на проведення ремонтних робіт в будинку, поки здійснюється оформлення документів. З квітня 2010 року він розпочав ремонтні роботи у будинку АДРЕСА_1 . 17 липня 2010 року між ним та ОСОБА_12 укладено шлюб. 25 сiчня 2011 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 та ОСОБА_14 , ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу. Право власності на вказаний будинок та земельну ділянку оформлено по 1/2 частині на нього і ОСОБА_7

3 метою несплати додаткових податків він вирішив вписати у договір купівлі-продажу об`єктів нерухомості ОСОБА_7 як покупця 1/2 частини, хоча домовлявся про купівлю будинку виключно ОСОБА_2 , купував його за власні кошти, які він отримав за здійснення підприємницької діяльності, та в подальшому за особисті заощадження здійснював ремонтні роботи у цьому домоволодiннi.

ОСОБА_2 просив визнати правочини частково недійсними (удаваними) в частині зазначення покупцем ОСОБА_7 та визнати за ним право власності на домоволодіння та земельну ділянку.

Ухвалою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 20 серпня 2019 poку ОСОБА_1 залучено до участі у справі як правонаступника померлого ОСОБА_7 .

Короткий зміст рішення та постанови судів попередніх інстанцій

Рiшенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська вiд 13 березня 2020 року, у задоволенні позову вiдмовлено. Зустрічний позов задоволено частково.

Визнано договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 25 січня 2011 року мiж ОСОБА_4 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шульдіною Т. В. та зареєстрований в реєстрі за № 230, недійсним (удаваним) в частині зазначення покупцем ОСОБА_7 з моменту його укладення.

Визнано договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 25 січня 2011 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шульдiною Т. В. та зареєстрований в реєстрі за № 245, недійсним (удаваним) в частині зазначення покупцем ОСОБА_7 з моменту його укладення.

Визнано ОСОБА_2 покупцем за вказаними договором купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки.

Визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та розміщується на земельній ділянці площею 1 000,00 кв. м, за ОСОБА_2 .

Визнано право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :07:124:0001, за цією ж адресою за ОСОБА_11 .

В іншій частині зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 13 березня 2020 року - без змін.

Постановою Верховного Суду від 01 грудня 2021 року рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 13 березня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року в частині вирішення зустрічного позову скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року в частині вирішення первісного позову скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2022 року рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 13 березня 2020 року скасовано в частині вирішення первісного позову.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки у праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , в сумі 339 266,50 грн.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки у праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :07:124:0001, яка розташована на АДРЕСА_1 , в сумі 25 996,50 грн.

Припинено право власності ОСОБА_1 на частку у праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 .

Припинено право власності ОСОБА_1 на частку у праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :07:124:0001, яка розташована на АДРЕСА_1 .

Визнано право власності за ОСОБА_2 на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Визнано право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :07:124:0001, яка розташована на АДРЕСА_1 .

В іншій частині первісного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Апеляційний суд виходив з того, що є правові підстави для визнання договорів купівлі-продажу спірних житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки від 25 січня 2011 року частково недійсними (удаваними) в частині покупця ОСОБА_7 , оскільки саме ОСОБА_15 , а не ОСОБА_7 (правонаступник ОСОБА_1 ) є покупцем спірного майна, яким з дня купівлі користувався та володів як законний власник і був фактичною стороною покупця в оспорюваних у цій справі правочинах. Задоволення зустрічних позовних вимог виключає задоволення первісних позовних вимог.

Апеляційний суд зазначив, що сторони не дійшли згоди щодо дійсної вартості спірного майна, клопотання про призначення у справі судової експертизи щодо з`ясування питання про дійсну вартість будинку та земельної ділянки на час розгляду справи сторонами не заявлялось. Тому вважав за доцільне прийняти до уваги договір купівлі- продажу житлового будинку від 25 січня 2011 року, продаж якого за вказаним договором здійснено за 678 533,00 грн, та договір купівлі продажу земельної ділянки від 25 січня 2011 року, продаж якої здійснено за 51 993,00 грн.

Апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, оскільки виділ у натурі частки із спільного майна, будинку та земельної ділянки, є неможливим, а відтак, ОСОБА_1 , має право на одержання від іншого співвласника (відповідача) грошової компенсації рівної вартості своєї частки, яка становить 365 263,00 грн.

Аргументи учасників справи

25 травня 2022 року (згідно з штемпелем на поштовому конверті) ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду ухвалити нове рішення в скасованій частині, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки у праві спільної часткової власності в розмірі Ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_1 , стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки у праві спільної часткової власності в розмірі Ѕ частини земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :07:124:0001, яка розташована на АДРЕСА_1 в сумі 178 521,25 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що у порушення норм процесуального права 02 березня 2022 року апеляційний суд розглянув справу по суті за її відсутності, не повідомивши її про розгляд справи належним чином, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування постанови апеляційного суду.

Апеляційний суд дійшов помилкового висновку про встановлення вартості спірного майна, оскільки визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Доводи касаційних скарг містять підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Зазначено, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, судове рішення ухвалено з порушенням пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу (частина третя статті 368 ЦПК України).

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частина п`ята статті 128 ЦПК України).

Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина восьма статті 128 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що:

ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 січня 2022 року справу прийнято до провадження і призначено до апеляційного розгляду на 14 год 00 хв. 02 березня 2022 року у приміщенні Дніпровського апеляційного суду за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 13 березня 2020року (т. 3, а. с. 134);

02 березня 2022 року Дніпровський апеляційний суд прийняв оскаржену постанову за відсутності учасників справи (т. 3, а. с. 147). У матеріалах справи відсутні докази щодо вручення повідомлення ОСОБА_1 про судове засідання в апеляційному суді, призначене на 02 березня 2022 року.

Отже, ОСОБА_1 не було належним чином повідомлено про розгляд справи судом апеляційної інстанції 02 березня 2022 року, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована такою підставою.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення (частина четверта статті 401 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги дають підстав для висновку про те, що оскаржена постанова суду апеляційної інстанції ухвалена без додержання норм процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржену постанову апеляційного суду скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2022 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2022 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

І. О. Дундар