У Х В А Л А

01 грудня 2022 року м. Київ

Справа № 754/10729/21

Провадження: № 22-ц/824/13200/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., суддів Вербової І. М., Нежури В. А.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Сенюти В. О.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

у с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, 14 листопада 2022 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу безпосередньо до Київського апеляційного суду.

18 листопада 2022 року цивільну справу витребувано із суду першої інстанції.

29 листопада 2022 року справа надійшла до Київського апеляційного суду.

Однак, подана апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду, оскільки не відповідає вимогам статті 356 ЦПКУкраїни.

Згідно ч. 3 ст. 356 ЦПК України, апеляційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи.

Пунктом 1 частини четвертої статті 356 ЦПК України визначено, що до апеляційної скарги додаються довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо апеляційна скарга подана представником і ці документи раніше не подавалися.

Частина перша статті 58 ЦПК України передбачає, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Частиною третьою статі 131-2 Конституції України, у редакції Закону України від 02 червня 2016 року № 1401-VІІІ, який набув чинності 30 вересня

2016 року, передбачено, що виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Підпунктом 11 пункту 16-1 розділу ХV Перехідних положень Конституції України встановлено, що представництво відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції здійснюється виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції - з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VІІІ, здійснюється

за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Отже, з 01 січня 2018 року представництво в судах апеляційної інстанції у справах, провадження в яких розпочате після 30 вересня 2016 року, має здійснюватися виключно адвокатами.

Ураховуючи те, що провадження у вказаній справі було розпочато

у липні 2021 року, представництво сторін у суді апеляційної інстанції має здійснюватися адвокатами.

У відповідності до частини четвертої статті 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Частиною першої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, визначено: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

ОСОБА_1 додала до апеляційної скарги довіреність на представництво інтересів ОСОБА_2 від 03 липня 2021 року, однак не надала документів, що посвідчують її повноваження на надання правничої допомоги як адвоката.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

У Єдиному реєстрі адвокатів України відсутні відомості про здійснення ОСОБА_1 адвокатської діяльності та набуття нею статусу адвоката.

Так, відповідно до частини другої статті 60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України, для розгляду малозначних справ призначене спрощене позовне провадження.

Згідно частини 6 статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, щодо спадкування.

Справа про визнання права власності в порядку спадкування, не є малозначною, а тому представником ОСОБА_2 у судах, в тому числі, суді апеляційної інстанції, може бути лише адвокат.

Слід відмітити, що ОСОБА_2 не позбавлений права самостійно підписати апеляційну скаргу.

З матеріалів справи убачається, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.02.2015 року відносно ОСОБА_2 за скоєння суспільно небезпечного діяння в стані неосудності, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, застосовані примусові заходи медичного характеру у виді поміщення в психіатричну лікарню у відділення з посиленим наглядом.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2020 року ОСОБА_2 змінено застосовані ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.02.2015 року примусові заходи медичного характеру у виді примусового лікування у психіатричній лікарні із звичайним наглядом на амбулаторну примусову психіатричну допомогу (АППД) (а.с. 33).

Відповідно до статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Особа є дієздатною до моменту встановлення її недієздатності в судовому порядку.

Єдиною підставою визнання особи недієздатною є наявність хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (стаття 39 ЦК України).

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 не визнавався недієздатним у встановленому законом порядку. В будь-якому випадку, його неосудність, що пов`язана з вчиненням злочинних дій, не прирівнюється до недієздатності.

Більше того, наявна в матеріалах справи довіреність, видана ОСОБА_2 ОСОБА_1 на представництво його інтересів, підписана ним особисто та нотаріально завірена, також свідчить про дієздатність позивача у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо апеляційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

Оскільки ОСОБА_1 не надала жодних доказів на підтвердження її права діяти від імені та в інтересах ОСОБА_2 , подану нею апеляційну скаргу слід визнати неподаною та повернути.

Окрім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що наявність у суду належних доказів дійсної волі учасника справи на уповноваження певної особи на представництво є обов`язковим для реалізації права на звернення до суду, зокрема, суду апеляційної інстанції, та не є обмеженням гарантованого права на доступ до суду. Зазначені докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно чинності уповноваження представника на момент вчинення ним певної процесуальної дії, а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом делегованих повноважень.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Повернення апеляційної скарги не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки не перешкоджає особі повторно звернутися з вказаною заявою до суду, у тому порядку, який встановлений Законом, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись п. 1 ч. 5 ст. 357 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року визнати неподаною та повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: І.М. Вербова

В.А. Нежура