Справа №443/907/22
Провадження №2/443/601/22
РІШЕННЯ

іменем України

14 листопада 2022 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа територіальної громади села Квітневе в особі Бібрської міської ради Львівської області про встановлення факту родинних відносин, факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить: встановити факт родинних відносин, а саме те, що він є сином ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Квітневе Жидачівського району Львівської області; встановити факт належності ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ № 1917 від 20.05.1997 року, виданого Жидачівською районною державною адміністрацією на ім`я " ОСОБА_3 "; визнати за ним, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право на земельну частку (пай) площею 2,01 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №1917 від 20.05.1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №181 від 03.04.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Баковецькій сільській раді за №759.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Баковецької сільської ради площею 2,01 умовних кадастрових гектари, належне померлому згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №01917 від 20.05.1997 року. Згідно довідки Новострілищанської селищної ради №641 від 29.05.2018 року, ОСОБА_3 дійсно проживав в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . До дня смерті та на день смерті ОСОБА_3 , разом з ним проживали і були зареєстровані: ОСОБА_4 , 1926 року народження - дружина, ОСОБА_1 , 1949 року народження-син, ОСОБА_5 , 1950 року народження - невістка, ОСОБА_3 ,1979 року народження - внук, ОСОБА_6 ,1980 року народження - внучка, ОСОБА_7 ,1985 року народження - внук. Син - ОСОБА_1 , 1949 року народження доглядав хворого батька та займався похороном. Інших членів не було. По даних виконкому колишньої Баковецької сільської ради, заповіту від ОСОБА_3 не посвідчувалося. Оскільки заповіту ОСОБА_3 не залишав, то спадкування відбулося за законом. Зазначає, що крім позивача, спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , були його дружина ОСОБА_4 , (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ), син ОСОБА_8 (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та син ОСОБА_2 , однак вони спадщину не прийняли у жоден із передбачених законом способів. Натомість позивач проживав разом із батьком на час відкриття спадщини, займався його похороном, вступив в управління та володіння спадковим майном. Про відмову від спадщини він не заявляв, а тому на підставі ст.549 ЦК УРСР 1963 року, вважається таким, що її прийняв, однак юридично не оформив.

21.07.2022 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріус відмовив йому, у зв`язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну частку (пай), що знаходиться на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належить померлому і є спадковим майном. Окрім того, позивачем самостійно виявлено, що у свідоцтві про смерть його батька ім`я записано " ОСОБА_9 ", а у свідоцтві про народження позивача ім`я батька вказано " ОСОБА_10 ". За таких обставин позивач не має можливості метричними даними довести родинні відносини між ним та батьком. Також, Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №1917 від 20.05.1997 року видано на " ОСОБА_3 ", тобто є певні розбіжності у написанні імені власника паю.

За таких обставин позивач вимушений звертатися до суду із заявою про встановлення фактів родинних відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, факту належності спадкодавцю правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 23.08.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 11.10.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав заяву згідно якої повідомляє, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивача. Наслідки визнання позову, передбачені ст..206 ЦПК України йому зрозумілі. Крім того просить розгляд справи проводити без його участі.

Представник третьої особи - Бібрської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якого просить суд розглянути дану справу та винести рішення за наявними в ній матеріалами, а також просить розглянути справу без участі їхнього представника.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.9).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 , виданим Баковецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 29.12.1995 року (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Баковецької сільської ради площею 2,01 умовних кадастрових гектари, належне померлому згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №01917 від 20.05.1997 року (а.с.16).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Згідно довідки Новострілищанської селищної ради №641 від 29.05.2018 року, ОСОБА_3 дійсно проживав в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . До дня смерті та на день смерті ОСОБА_3 , разом з ним проживали і були зареєстровані: ОСОБА_4 , 1926 року народження - дружина, ОСОБА_1 , 1949 року народження - син, ОСОБА_5 , 1950 року народження - невістка, ОСОБА_3 , 1979 року народження - внук, ОСОБА_6 , 1980 року народження - внучка, ОСОБА_7 , 1985 року народження - внук. Син - ОСОБА_1 , 1949 року народження доглядав хворого батька та займався похороном. Інших членів не було. По даних виконкому колишньої Баковецької сільської ради, заповіту від ОСОБА_3 не посвідчувалося (а.с.11).

Оскільки заповіту ОСОБА_3 не залишав, то спадкування відбулося за законом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , окрім позивача, спадкоємцями першої черги спадкування за законом були його дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_8 та син ОСОБА_2 , однак вони спадщину не прийняли у жоден із передбачених законом способів, що також підтверджується витягом зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №68065342 від 12.01.2022, де відсутня інформація про заведені спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Баковецькою сільською радою , Жидачівського району Львівської області (а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого виконавчим комітетом Баковецької сільської ради , Жидачівського району Львівської області (а.с.14).

Крім того, відповідно до поданої письмової заяви ОСОБА_2 (а.с.33), останній повідомляє, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивача.

Натомість, ОСОБА_1 постійно проживав із батьком на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від спадщини, а тому на підставі ст.. 529 ЦК УРСР 1963 року, вважається таким, що її прийняв, проте юридично не оформив своїх спадкових прав.

Листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Посацькою А.О. №46/02-31 від 21.07.2022 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно яке він має намір успадкувати (а.с.15).

Крім того, позивачем самостійно виявлено, що у свідоцтві про смерть його батька ім`я записано " ОСОБА_9 ", а у свідоцтві про народження позивача ім`я батька вказано " ОСОБА_10 ". За таких обставин позивач не має можливості метричними даними довести родинні відносини між ним та батьком. Окрім того, Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №1917 від 20.05.1997 року видано на " ОСОБА_3 ", тобто є певні розбіжності у написанні імені власника паю.

Як видно з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.7 на звороті), останній зареєстрований за адресою: с.Квітневе, Жидачівський район, Львівська область, з 11.05.1976 року.

Свідок ОСОБА_5 , в судовому засіданні дала покази про те, що являється дружиною позивача. ОСОБА_3 був батьком ОСОБА_1 . ОСОБА_3 працював в колгоспі та мав земельний пай. В селі ОСОБА_3 всі кликали « ОСОБА_9 ». Її чоловік доглядав за батьком, займався його похованням.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні дала покази про те, що являється дочкою позивача. ОСОБА_3 був її дідусем. В селі дідуся кликали «Стефан» Дідусь працював в колгоспі, мав земельний пай.

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до п.1. ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Встановлення факту родинних відносин необхідний позивачу для реалізації її спадкових прав.

Суд бере до уваги і той факт, що заявник позбавлений можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту родинних відносин.

Крім того, згідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до листа Верховного Суду України 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту.

Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Таким чином, суд приходить до переконання, що здобутими під час судового розгляду письмовими доказами та показами свідків достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Квітневе Жидачівського району Львівської області, а також факт належності ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ № 1917 від 20.05.1997 року, виданого Жидачівською районною державною адміністрацією на ім`я " ОСОБА_3 ", а тому позов у цих частинах є підставним та підлягає до задоволення.

Крім того, частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Предметом спору у даній справі є право на земельну ділянку (пай), яка знаходиться на території Баковецької сільської ради.

Оскільки, правовідносини з приводу спадкування виникли у грудні 1995 року, то відповідно до Перехідних положень ЦК України 2003 року регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.1 ст.550 ЦК УРСР).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із вимогами ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивач стверджує, що Сертифікат на право на земельну частку пай втрачено.

Доказом того, що покійний ОСОБА_3 отримав право на середню земельну частку (пай), маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №1917 від 20.05.1997 року, реєстраційний номер 759, площа земельної ділянки - 2,01 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської РДА від 03.04.1997 року №181, є довідки Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 04.08.2022 року (а.с.16).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування на вищезгадані земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_3 у відділі не зареєстровано.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із тим, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), яка знаходяться на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області.

Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, оскільки нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) після смерті ОСОБА_11 , та враховуючи позивач у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР спадщину прийняв, суд вважає що позовна вимоги щодо визнання за позивачем в порядку спадкування за заповітом право на земельну частку (паю) на території Бортниківської сільської ради, ґрунтуються на вимогах закону та підлягає задоволенню.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідач позов визнав, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Квітневе Жидачівського району Львівської області.

Встановити факт належності ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ № 1917 від 20.05.1997 року, виданого Жидачівською районною державною адміністрацією на ім`я " ОСОБА_3 ".

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право на земельну частку (пай) площею 2,01 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №1917 від 20.05.1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №181 від 03.04.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Баковецькій сільській раді за №759.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23 листопада 2022 року.

Головуючий суддя С.І Сливка