Справа № 303/6325/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 листопада 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Джуги С.Д., Кондора Р.Ю.,

з участю секретаря Ігнатюк І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 листопада 2021 року (повний текст складено 25.11.2021, головуючий суддя Кость В.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойки Надії Михайлівни, Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання протиправним рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень і скасування запису про право власності,

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до АТ КБ «ПриватБанк» (далі: Банк), приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойки Н.М., про визнання протиправним рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень і скасування запису про право власності.

Позов мотивовано тим, що 03.12.2016 приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н.М. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 32706882 та здійснено державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем ПАТ КБ «ПриватБанк» на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , що була передана в іпотеку Банку іпотекодавцем ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки від 11.10.2005.

Вважає, що рішення приватного нотаріуса про реєстрацію переходу права власності до Банку від 03.12.2016 № 32706882, згідно якого проведено державну реєстрацію права власності та внесено запис про право власності є незаконними, вчиненими з порушенням Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127).

Зазначала, що державна реєстрація права власності проведена за відсутності передбачених законом підстав і документів, без надіслання та вручення іпотекодавцю повідомлень про порушення основного зобов`язання, зокрема з порушенням ст. 35 Закону України «Про іпотеку», пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127).

Нотаріусом при прийнятті рішення про державну реєстрацію права за ПАТ КБ «ПриватБанк» не перевірено наявності необхідних для цього документів та їх відповідність вимогам законодавства.

Вказувала, що згідно з договором іпотеки від 11.10.2005 звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання можливе у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Натомість реєстрацію права власності проведено нотаріусом всупереч вимог статті 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, за відсутності укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, при цьому позивачка як іпотекодавець не надавала своєї згоди на передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателю (постанова Великої палати Верховного Суду від 12.12.2018 № 199/1276/17).

Зазначала, що на момент переходу права власності до Банку оцінка предмету іпотеки не проводилася.

Вказувала, що у нотаріуса, як державного реєстратора, були підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за Банком, оскільки спірна квартира (загальною площею 52,9 кв.м., що є меншим ніж 140 кв.м.), є предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується позивачами як місце постійного проживання та на нього не може бути примусово звернуто стягнення (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно за Банком) на підставі Закону України від 03.06.2014 № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», дія якого розповсюджується і на позасудовий порядок звернення стягнення.

Посилаючись на дані обставини, просила

- визнати протиправним рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н.М. щодо внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень за власником ПАТ КБ «ПриватБанк»;

- скасувати запис про право власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» №32706882 від 03.12.2016 на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 25.11.2021 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойки Надії Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.12.2016 № 32706882 про реєстрацію права власності за АТ КБ «ПриватБанк» на квартиру АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В задоволенні позовних вимог, заявлених до державного реєстратора приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойки Надії Михайлівни відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму 908 гривень 00 копійок у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

На це рішення подав апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк». Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків обставинам справи, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що сторони встановили відповідний позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки у договорі іпотеки (пункт 26), а саме узгодили застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Нотаріусом було проведено державну реєстрацію прав на нерухоме майно відповідно до наданих йому повноважень та з дотриманням законодавства, а Банком було надано приватному нотаріусу письмові вимоги іпотекодержателя із дотриманням пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127. Вказує, що Закон України від 03.06.2014 № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на спірні правовідносини, є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Також зазначає, що позивачем пред`явдено позов із пропуском позовної давності, про яку Банком заявлено в суді першої інстанції у відзиві на позовну заяву (а.с. 44).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без змін.

Оскільки позивачка ОСОБА_1 рішення суду не оскаржила, тому апеляційний суд, з урахуванням принципу диспозитивності, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги Банку у частині задоволених позовних вимог (про визнання протиправним рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойки Надії Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.12.2016 № 32706882 про реєстрацію права власності за АТ КБ «ПриватБанк» на квартиру АДРЕСА_1 ), не роблячи висновків щодо неоскарженої частини рішення в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про скасування запису про право власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» №32706882 від 03.12.2016 на нерухоме майно.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію представників сторін. дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 11.10.2005 між ЗАТ КБ «Приватбанк» (далі Банк) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №МКК7GК00000177 (а.с. 7-10), згідно якого Банк надав позичальнику кредитні кошти строком до 09.10.2015 у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в розмірі 14950,00 доларів США на придбання 3-х кімнатної квартири у АДРЕСА_2 , зі сплатою відсотків у розмірі 1,33 % в місяць на суму залишку заборгованості (п. 1.1 Кредитного договору).

Для забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором, 11.10.2005 між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, згідно якого остання передала в іпотеку банку вищевказану квартиру у АДРЕСА_2 .

Пунктом 15.7 іпотечного договору визначено випадки, коли іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

У договорі іпотеки його сторони передбачили розділ під назвою «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку».

При цьому у п. 26 договору іпотеки його сторони узгодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом:

- переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця;

- продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України від 05.06.2003 № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» (у редакції на момент укладення договору іпотеки) передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції на момент укладення договору іпотеки) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, на момент виникнення спірних правовідносин (тобто на час укладення договору іпотеки) договір про задоволення вимог іпотекодержателя ототожнювався із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, а стаття 37 Закону України «Про іпотеку» кореспондувалася зі статтею 36 цього Закону, за якими передбачалось здійснення позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважалося відповідне застереження в іпотечному договорі.

Таким чином, сторони іпотечного договору передбачили розділ «Застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» та пункт 26 договору іпотеки, що містить застереження, котре на час виникнення спірних правовідносин вважалося договором про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених зобов`язань (а.с. 15).

При цьому встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором від 11.10.2005 № МКК7GК00000177 ЗАТ КБ «Приватбанк» раніше у звертався до суду із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення. Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.06.2009 у справі № 2-1508/09 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №MKК7GК00000177 від 11.10.2005 в розмірі 92 777,07 грн звернуто стягнення на належну ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом її продажу закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Держреєстру прав власності (а.с. 16).

Іншим рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.05.2011 у справі № 2-1389/11 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №MKК7GК00000177 від 11.10.2005, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 в сумі 101343 грн. 20 коп. звернуто стягнення на належну ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом її продажу Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності (а.с. 17-18).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.09.2014 у справі № 303/3680/14-ц виселено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстровану в квартирі АДРЕСА_3 , з квартири АДРЕСА_1 (а.с. 19-21).

Згідно з наявною у справі інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.07.2021 №264973742 за ПАТ КБ «Приватбанк» зареєстровано право власності на квартиру (в АДРЕСА_2 ) дата, час державної реєстрації: 02.12.2016 о 18:50:12 (а.с. 11-13).

Підставою для державної реєстрації зазначено: договір іпотеки серія та номер: 3459, виданий 11.10.2005, видавник ПН Мукачівського МНО Пуга А.М.; повідомлення серія та номер: б.н., виданий 19.10.2016, видавник: ПАТ КБ ПриватБанк; повідомлення серія та номер: б.н., виданий 19.10.2016, видавник: ПАТ КБ ПриватБанк.

Підставою внесення запису вказано: рішення приватного нотаріуса Стойка Н.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32706882 від 03.12.2016 15:00:10 (а.с. 11).

Частиною першою статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року N 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною першої статті 10 Закону № 1952-ІV визначено, що державним реєстратором є, окрім інших, нотаріус.

Згідно з частиною першої статті 11 Закону № 1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За змістом статті 18 Закону № 1952-ІV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі Порядок № 1127) для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 цього Порядку № 1127 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону N 1952-IV та статті 37 Закону N 898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Встановлено, що у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 було надіслано Банком письмову вимогу про усунення порушень основного зобов`язання, і доказів, що така вимога іпотекодержателя отримана іпотекодавцем.

Ухвалою Закарпатскього апеляційного суду від 07.04.2022 було витребувано від відділу «Центру надання адміністративних послуг» Мукачівської міської ради належним чином завірені копії всіх документів, що надані Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» приватному нотаріусу Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н.М. для прийняття нею рішення (як державним реєстратором) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 32706882 від 03.12.2016 та здійснення державної реєстрації права власності за ПАТ КБ «Приватбанк» на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104.

Згідно з надісланими копіями документів, відповідно до Порядку формування та зберігання реєстраційних справ, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 18.11.2016 № 3267/5, котрі містяться в електронній реєстраційній справі на квартиру АДРЕСА_1 , вбачається, що приватному нотаріусу Тячівського нотаріального округу Стойка Н.М. ПАТ КБ «Приватбанк» було надано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, до якої подано:

договір іпотеки серія та номер: 3459, виданий 11.10.2005, видавник ПН (приватний нотаріус) Мукачівського МНО Пуга А.М.;

повідомлення серія та номер: б.н., виданий 19.10.2016, видавник: ПАТ КБ ПриватБанк;

повідомлення серія та номер: б.н., виданий 19.10.2016, видавник: ПАТ КБ ПриватБанк.

Зі змісту вищевказаних двох повідомлень б.н. від 19.10.2016 слідує, що в першому з них зазначено письмову вимогу про усунення порушень, котра адресована ОСОБА_1 , яка є одночасно боржником та іпотекодавцем, в якому зазначено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» вимагає від ОСОБА_1 у тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги сплатити суму кредиту у повному обсязі, процентів, комісії та штрафні санкції, нараховані на день повернення (заборгованість у розмірі 22164,65 доларів США).

Друге повідомлення б.н. від 19.10.2016 адресоване ПАТ КБ «ПриватБанк» до приватного нотаріуса (без зазначення якого саме нотаріуса чи його адреси), в якому у той же день 19.10.2016, коли складено письмову вимогу про усунення порушень до іпотекодавця, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначено, що ним було прийнято рішення звернути стягнення на майно, як зазначене в договорі іпотеки від 11.210.2005, укладеному з ОСОБА_1 , а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Саме вказані дві вимоги від 19.10.2016 б/н зазначені нотаріусом серед підстав здійснення оскаржуваної державної реєстрації переходу права власності.

Рекомендованих повідомлень про вручення письмової вимоги іпотекодавцеві (що є одночасно боржником) приватному нотаріусу (як державному реєстратору) надано не було. Також нотаріусу не надано будь-яких інших документів, що підтверджують наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що нотаріусом було здійснено державну реєстрацію права власності та, відповідно, Банком набуто предмет іпотеки у власність без надання приватному нотаріусу документів, що підтверджує отримання іпотекодавцем письмової вимоги та відповідно факт завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги, що є порушенням пункту 61 Порядку № 1127.

Крім того, на обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що вартість предмета іпотеки на момент набуття права власності ПАТ КБ «ПриватБанк» не визначалася, оцінка суб`єктом оціночної діяльності не проводилася.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що діяла на дату реєстрації прав власності за АТ КБ «ПРИВАТБАНК», іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

ПАТ КБ «ПриватБанк» на спростування таких тверджень позивача, не надало відповідних доказів щодо проведення оцінки предмета іпотеки ні суду першої інстанції, на апеляційному суду.

Позивач також зазначала, що квартира є місцем її постійного проживання.

07.06.2014 набрав чинності Закон України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпуктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження? №11-474апп19) обмеження, встановлені Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", поширюються не лише на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, а й на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі.

Наявні в матеріалах справи дані свідчать про те, що квартира у АДРЕСА_2 , яка має загальну площу 52,9 кв.м., використовується ОСОБА_1 як місце постійного проживання ОСОБА_1 .

Місце проживання позивача зареєстровано АДРЕСА_4 . Проте, згідно інформації, отриманої апеляційним судом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості щодо права власності на цю квартиру відсутні, а також відсутня інформація щодо наявності у позивача будь-якого іншого нерухомого майна (а.с.161-171). Відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо наявності у позивача іншого місця проживання, наявності в позивача у власності іншого житла, яке використовується останньою як постійне місце проживання. Відтак на нерухоме майно в АДРЕСА_2 , не може бути звернуто стягнення (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закону N 1304-VII, у тому числі шляхом реєстрації права власності за Банком як забезпечення виконання умов кредитного договору від 11.10.2005 №МКК7GК00000177.

За таких обставин, у державного реєстратора (нотаріуса) були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на квартиру за ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі Закону України від 03.06.2014 № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», дія якого розповсюджується і на позасудовий порядок звернення стягнення, а також внаслідок неподання Банком документів передбачених п. 61 цього Порядку № 1127.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги та визнаючи протиправним рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойки Надії Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.12.2016 № 32706882 про реєстрацію права власності за АТ КБ «ПриватБанк» на квартиру АДРЕСА_1 зазначив, що діюча на час ухвалення рішення редакція Закону № 1952-IV не передбачала такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права. Колегія суддів не вважає таку позицію суду виходом за межі позовних вимог, про що зазначала представник апелянта.

Відповідно до статті 26 Закону № 1952-IV (у редакції, чинній із 16.01.2020) у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення …, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор … проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону; ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав) (ч. 3);

Апеляційний суд враховує, що відповідно до норм законодавства державна реєстрація речового права як процедура є сукупністю ряду послідовних і нерозривно пов`язаних дій, юридичний факт державної реєстрації речового права є результатом послідовного вчинення таких дій, у разі заявлення вимоги про захист права, що порушується наявністю такого юридичного факту, належним способом захисту права та відповідним предметом є скасування саме державної реєстрації речового права як такої, безвідносно до елементів відповідної процедури. Особа, право якої порушене, не повинна і не може залежати від численних змін, уточнень законодавства щодо процедурних питань державної реєстрації речових прав, які не є визначальними по суті, проте, внаслідок їх запровадження, тягнуть і зміну, варіативність судової практики щодо цієї процедури та її елементів у контексті питання про належний спосіб захисту права.

Позивач обґрунтовано поставила питання про усунення порушення її прав, просила визнати протиправним рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н.М. щодо внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень за власником ПАТ КБ «ПриватБанк», і судом було прийняте рішення з метою захисту прав позивача.

Держава відповідальна за свою діяльність і зобов`язана врегулювати її в спосіб, що забезпечує чіткість, ясність і правову визначеність відповідних правовідносин, не допускає множинності, суперечливості тлумачень, зокрема, стосовно способів захисту прав, що може перешкоджати особі в реалізації права на захист. Особа не може бути позбавлена права звернутися до суду по захист у спосіб та з вимогами, прямо передбаченими чинними як загальними, так і спеціальними актами законодавства. Таке звернення до суду є конституційним правом особи.

Неприйняття судом рішення про визнання, зміну чи припинення речових прав щодо спірної квартири не свідчить про незаконність рішення суду в частині визнання протиправним рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на квартиру за Банком.

Доводи АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 44) щодо пропуску позивачем строку позовної давності є необґрунтованими, виходячи з наступного. Посилання банку на те, що перебіг позовної давності почався з моменту державної реєстрації права власності за іпотекодержателем є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

ОСОБА_1 зазначала, що довідалася про порушення свого права 08.07.2021 з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.07.2021 №264973742. Доказів того, що державним реєстратором або Банком на адресу ОСОБА_1 направлялась інформація про реєстрацію прав на квартиру за Банком матеріали справи не містять. Банком не надано належних і допустимих доказів на спростування вказаних доводів позивача щодо моменту, коли ОСОБА_1 довідалася про порушення свого права. Відтак, позов подано у серпні 2021 року з дотриманням строку позовної давності.

За таких обставин, з урахуванням принципу диспозитивності, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги Банку у частині задоволених позовних вимог, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст.368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст.381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25 листопада 2021 року у частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2022 року.

Головуюча:

Судді: