Справа № 308/3024/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 грудня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д., Бисаги Т.Ю.

за участі секретаря - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Скочиляс Галина Миколаївна, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 червня 2022 року (повний текст складно 04 липня 2022 року, головуюча суддя Бенца К.К.) у справі № 308/3024/19 за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особи, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування - Сюртівська сільська рада, про виселення,

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з даним позовом, мотивуючи наступним.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 , в рівній долі по 1/2 частці, що стверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 26.12.2018 № 3-1268 та № 3-1269.

Попереднім власником даного будинку була мати позивачів - ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після успадкування будинку позивачі виявили намір вселитися до нього, однак у будинку без жодних правових підстав проживає відповідачка ОСОБА_1 із сім`єю. Між сторонами не існує будь-яких усних чи письмових домовленостей стосовно проживання відповідачки у житловому будинку. Відповідачка не є їх членом сім`ї або родичем.

Залишаючись проживати у належному позивачам будинку, відповідач створює перешкоди власникам у користуванні цим будинком на власний розсуд.

У добровільному порядку відповідачка звільнити будинок не бажає, тому позивачі змушені були звернутись до суду з даним позовом.

06.07.2020 позивачі змінили предмет позову (а.с. 129-130), визначивши відповідачами ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , неповнолітнього ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в інтересах якого діє його мати ОСОБА_4 , остаточно просили суд виселити зі спірного будинку без надання іншого жилого приміщення ОСОБА_1 , та її дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_5 , котрі проживають у спірному будинку без реєстрації місця проживання та без жодних правових підстав.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.06.2022 змінену позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - задоволено. Виселено ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. Вирішено питання про судові витрати.

На це рішення суду подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Скочиляс Г.М. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом не було враховано клопотання адвоката Скорчиляс Г.М. від 20.06.2022 про відкладення розгляду справи, направлене електронною поштою 20.06.2022; вказує, що 27.06.2022 на офіційному сайті Ужгородського міськрайонного суду повідомлено про відновлення інтернет зв`язку, який був відсутній у суді із 14.06.2022 до 27.06.2022; однак клопотання адвоката не були передані судді, хоча повний текст рішення складено 04.07.2022. Зазначає, що ОСОБА_3 є неналежним позивачем у справі, оскільки не є власником спірного будинку, так як 06.04.2021 подарувала свою 1/2 частку будинку іншій позивачці ОСОБА_2 . Відтак рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та в частині стягнення на її користь судового збору підлягає скасуванню.

Також апелянт зазначає, що єдиним власником спірного будинку є мати ОСОБА_1 - ОСОБА_10 , що підтверджується дублікатом договору купівлі-продажу від 26.03.1968. Вказує, що відповідачі проживають у спірному будинку з дозволу власника ОСОБА_11 та мають законні підстави проживати в ньому. Одночасно зазначає, що ОСОБА_11 протиправно позбавили права власності на спірний будинок. Вказує, що цей будинок є єдиним місцем проживання відповідачів, іншого житла у ОСОБА_1 немає. Відсутні підтверджені умови для виселення у порядку ст. 116 ЖК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів просить рішення суду залишити без змін.

Апелянт та її представник, позивачі та представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справ були повідомлені належним чином (а.с. 81-85). Зокрема, представник апелянта повідомлялась про судове засідання на її електронну адресу, з якої нею надсилались клопотання на адресу суду.

Клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходило

Зважаючи на те, що позиція відповідача апеляційному суду відома, оскільки викладена у відзиві на позовну заяву та у апеляційній скарзі, колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання та, зокрема, апелянта та її представника.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника позивачів, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що спірний будинок належить позивачам по 1/2 частці кожному, а відповідач проживають у ньому без правових підстав..

Проте із такими висновками у повній мірі погодитись не можна.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належав на праві власності житловий будинку АДРЕСА_1 , в рівній долі по 1/2 частці, що стверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 26.12.2018 № 3-1268 та № 3-1269 (а.с. 9,10 т. 1). Наведене також підтверджується витягами із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 151206319 від 27.12.2018 та № 151206105 від 27.12.2018 (а.с. 11,12 т. 1).

Також, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належала на праві власності по 1/2 частці кожному земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, землі житлової та громадської забудови площею 0,0800 га у АДРЕСА_1 , що стверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом посвідченим державним нотаріусом від 26.12.2018 № 3-1271 та 3-1270. Дана обставина підтверджується також відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 151207865 від 27.12.2018 (а.с. 90-94 т. 1)

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на домоволодіння від 15.07.1989 домоволодіння в цілому, яке складається із одного будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , належало ОСОБА_8 на праві особистої власності. Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Ужгородської районної ради депутатів трудящих № 101від 12 липня 1989 року (а.с. 95 т.1).

Відповідно до довідки начальника Ужгородського районного підприємства технічної інвентаризації за № 13 від 21.05.1993 будинковолодіння АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_8 в цілому (а.с. 96 т. 1).

Рішенням Коритнянської сільської ради народних депутатів Ужгородського району Закарпатської області від 29.05.1991 «Про надання дозволу на перебудову житлового будинку на старому місці ОСОБА_8 » було вирішено надати дозвіл на перебудову житлового будинку на старому місці гр ОСОБА_8 в АДРЕСА_2 (а.с. 26 т. 1)

Відповідно до довідки, виданої виконкомом Коритнянської сільської ради народних депутатів 07.06.1991 за № 443, ОСОБА_8 в АДРЕСА_2 , на праві особистої власності має будинок і разом з нею проживає донька ОСОБА_12 та донька ОСОБА_3 ( а.с. 97 т. 1)

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_12 після укладення шлюбу з ОСОБА_13 змінила прізвище з « ОСОБА_14 » на прізвище « ОСОБА_15 ». (а.с. 98т. 1).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 ОСОБА_16 після укладення шлюбу з з ОСОБА_17 змінила прізвище з « ОСОБА_15 » на прізвище « ОСОБА_18 » (а.с. 126 т. 1)

Відповідно до довідки сільського голови Часлівецької сільської ради Ужгородського району від 30.01.2019 за № 14 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 , а постійне місце проживання АДРЕСА_1 (а.с. 27 т. 1). Реєстрація місця проживання ОСОБА_1 з 2000 року за адресою АДРЕСА_3 підтверджується також відміткою у її паспорті (а.с.62 т. 2, зворот).

Відповідно до довідки сільського голови Часлівецької сільської ради Ужгородського району від 05.11.2019 за № 197 за адресою АДРЕСА_3 разом з ОСОБА_1 зареєстровані: ОСОБА_19 - донька 1991 р.н., ОСОБА_20 - син, 1992 р.н., ОСОБА_21 - син 1993 р.н., ОСОБА_6 - донька 1996 р.н., ОСОБА_22 - донька 1998 р.н., ОСОБА_7 - донька 2000 р.н., ОСОБА_6 - син 2004 р.н. (а.с. 70 т. 1).

Відповідно до довідки виданої сільським головою Часлівецької сільської ради Ужгородського району від 16.12.2019 за № 292 з 2012 року ОСОБА_1 постійно проживає за адресою АДРЕСА_2 , без реєстрації. Разом з нею проживають без реєстрації донька - ОСОБА_6 , 1996 р.н., донька - ОСОБА_7 , 2000 р.н., син - ОСОБА_6 , 2004 р.н. (а.с. 109 т. 1).

Як вбачається з матеріалів справи на адвокатський запит сільським головою Часлівецької сільської ради була надана відповідь від 17.09.2020 за № 171, відповідно до якої на підставі запису в погосподарській книзі виконкому Коритнянської сільської ради народних депутатів головою сім`ї дворогосподарства АДРЕСА_2 з 1989 року значиться ОСОБА_8 , а на підставі запису в погосподарській книзі виконкому Коритнянської сільської ради народних депутатів головою сім`ї дворогосподарства АДРЕСА_3 з 1988 року значиться ОСОБА_11 (а.с. 137 т. 1).

Разом з тим, ОСОБА_4 зазначає, що власником будинку АДРЕСА_2 є її мати ОСОБА_11 , яка придбала його на підставі договору купівлі-продажу від 26.03.1968, посвідченого секретарем Коритнянської сільської Ради депутатів трудящих (а.с. 64 т. 1).

За життя ОСОБА_11 , залишила заповіт, відповідно до якого заповіла своїй доньці - ОСОБА_1 будинок АДРЕСА_2 (а.с. 67 т. 1).

Встановлено, що у 1988 році ОСОБА_11 , як власник Будинку, набула у власність ще один будинок АДРЕСА_3 , ставши одночасно власником цих двох будинків.

За приписами ст.ст.101-103 Цивільного кодексу УРСР 1963р. (у редакції станом на 1988-1989 роки) в особистій власності громадянина або подружжя, яке проживало спільно, та у його неповнолітніх дітей міг бути лише один житловий будинок з граничним розміром жилої площі не більше 80 кв.м. Якщо в особистій власності громадянина або у подружжя, яке проживає спільно, та у його неповнолітніх дітей ставало з підстав, що допускається законом, більше одного жилого будинку, власник був вправі на свій вибір залишити у своїй власності будь-який з будинків, а інший будинок (будинки) повинен був протягом року відчужити (продати, подарувати тощо).

У зв`язку з наведеними приписами законодавства суд зазначає, що ОСОБА_11 повинна була один зі згаданих будинків залишити у своїй власності, а інший протягом року відчужити у будь-який спосіб.

ОСОБА_8 , як і ОСОБА_1 , є донькою ОСОБА_11 .

У липні 1989 року право власності ОСОБА_8 на будинковолодіння АДРЕСА_2 було оформлено рішенням виконкому Ужгородської районної Ради депутатів трудящих від 12.07.1989р. №101 і свідоцтвом від 15.07.1989 про право особистої власності на домоволодіння ( а.с. 95 т.1).

Таким чином, належними та допустимими доказами доведено, що з 1989 року власником будинку АДРЕСА_2 стала мати позивачів - ОСОБА_8 , а після її смерті співвласниками будинку АДРЕСА_2 у порядку спадкування стали її доньки - позивачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Разом з тим, з наданих Часлівецькою сільською радою довідок від 30.01.2019 №14 і від 16.12.2019 №292 слідує, що у будинку АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_1 разом зі своїми дітьми - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_5 , які є співвідповідачами у справі.

Зазначені обставини визнає також відповідач ОСОБА_1 у своїх заявах по суті спору.

Відтак, суд погоджується з доводами позивачів про те, що відповідачі проживають у будинку АДРЕСА_2 без будь-яких правових підстав.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В чинному законодавстві закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди,відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб(ст.ст.316,317,319,321 ЦК України).

Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

В той же час, апеляційним судом встановлено, що згідно договору дарування від 06.04.2021 ОСОБА_3 подарувала свою 1/2 частку будинку іншій - позивачці ОСОБА_2 дана обставина підтверджується і Інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно (а.с.94-99 т. 2)

Проте відповідну інформацію позивачі суду першої інстанції не повідомили.

Отже, власником спірного будинку на час вирішення справи була ОСОБА_2 .

Відтак, внаслідок проживання у будинку АДРЕСА_2 відповідачі беззаперечно порушують майнові і житлові права позивача ОСОБА_23 , як власника будинку. На час ухвалення судом першої інстанції позивач ОСОБА_3 співвласником вказаного будинку не була, а відтак у неї відсутнє право, яке підлягає захисту.

Частина 2 ст.109 ЖК УРСР передбачає загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення.

Встановлено, що місце проживання відповідачів зареєстровано за адресою АДРЕСА_3 , з 2012 року відповідачі постійно проживають за адресою АДРЕСА_2 , без реєстрації.

Враховуючи, що відповідачі фактично самоправно зайняли жиле приміщення у житловому будинку АДРЕСА_1 , який їм на праві власності не належить, жодного правового відношення до вказаного будинку вони не мають, не є членами сім`ї власника будинку, тому суд першої інстанції правомірно ухвалив рішення про виселення відповідачів з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Колегія судів не бере до уваги висновок органу опіки та піклування - Сюртівської сільської ради - про недоцільність виселення неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки у будинку АДРЕСА_2 він разом з матір`ю проживає без відповідної правової підстави, а його та його матері зареєстроване місце проживання - в АДРЕСА_3 .

Таким чином, судом першої інстанції були неповно з`ясовані обставини справи щодо права власності на будинок АДРЕСА_2 , а висновки суду обставинам справи не відповідають. Відтак, рішення місцевого суду слід змінити з підстав, передбачених п.п. 1, 3 ст. 376 ЦПК України, відмовивши у задоволенні позову ОСОБА_3 .

При поданні спільного позову у суді першої інстанції одноосібно платником ОСОБА_16 було сплачено 768,40 грн, із вказівкою про призначення платежу за подання позову ОСОБА_3 та ОСОБА_16 (а.с. 1 т. 1).

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 слід відмовити, тому судові витрати у розмірі 384,2 грн. слід залишити за ОСОБА_3 .

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, тому на її користь підлягає стягненню з кожного повнолітнього відповідача по 128,06 грн. у відшкодування сплаченого судового збору.

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п.1,3 ст. 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Скочиляс Галина Миколаївна - задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 червня 2022 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про виселення та стягнення на її користь судових витрат - скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 про виселення - відмовити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 червня 2022 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) по 128,06 грн. з кожного у відшкодування сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 грудня 2022 року.

Головуюча:

Судді: