Справа № 752/540/13- ц
Провадження № 4-с/752/87/22
У Х В А Л А

Іменем України

21.11.2022 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Ольшевська І.О.,

за участю секретаря Гладибороди Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, заінтересовані особи Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул Іван Іванович, Акціонерне товариство «Альфа-Банк», -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва із скаргою на дії приватного виконавця, за якою просить визнати неправомірними (незаконними) дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича щодо передачі майна (квартири площею 43,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ) на примусову реалізацію до ДП «Сетам» за лотом №492299 у межах ВП №65082301).

В обгрунтування скарги зазначає, що 08.04.2021р. приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегулом І.І. було відкрито виконавче провадження ВП №65082301 за виконавчим листом №752/540/13-ц, де АТ «Альфа-Банк» стягує з ОСОБА_1 борг у сумі 929 539,86 грн. за Кредитним договором №0 від 25.09.2008р. 08.04.2021р. приватним виконавцем винесено постанови про арешт майна боржника та арешт коштів боржника. Згідно протоколу №549815 проведення електронних торгів за лотом №487087 (перші торги) про продаж квартири площею 43,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 - не відбулися за відсутності допущених учасників торгів. Заявник зазначає, що в порушення вимог ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець Крегул І.І. здійснив звернення стягнення на квартиру ОСОБА_1 при наявності в нього іншого майна, а саме об`єкта інтелектуальної власності - літературного письмового твору наукового характеру №55920 від 04.08.2014р., опублікованого в офіційному бюлетені «Авторське право і суміжні права» №34 2014р. Також заявник звертає увагу на відсутність запитів щодо банківських установ на наявність рахунків та коштів заявника. Зазначає, що він проживає у квартирі, яка продається, та є його єдиним житлом. Незаконність дій приватного виконавця Крегула І.І. полягає в переданні майна (квартири) на примусову реалізацію за лотом №492299 у межах ВП №65082301.

Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул І.І. направив до суду витребувані матеріали виконавчого провадження №65082301, а також повідомив, що 08.04.2021р. за допомогою електронних носіїв КЕП було направлено постанову про арешт коштів до наступних банківських установ: АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Універсал Банк», АТ «Оксі Банк», АТ «Таскомбанк», ПАТ «Індустріалбанк», ПАТ «Банк Восток», АТ «ПроКредит Банк». Дані постанови не виконані банківськими установами та в Автоматизованій системі виконавчого провадження міститься відмітка «Повернуто без виконання, клієнт/боржник, або його рахунки в банку не знайдені».

АТ «Альфа-Банк» письмових пояснень щодо скарги на дії приватного виконавця не надав.

У судове засідання 21.11.2022р. заявник та заінтересовані особи не з`явились.

Від приватного виконавця Крегула І.І. надійшла заява, за якою він просить розглянути скаргу без його участі та відмовити в задоволенні скарги.

Від АТ «Альфа-Банк» надійшло клопотання про відкладення розгляду скарги, в якому представник зазначає, що не отримував скарги, просить надати її копію та відкласти справу на іншу дату для надання заперечень банком.

Суд розглянувши клопотання АТ «Альфа-Банк» про відкладення розгляду справи, відмовляє в його задоволенні, оскільки матеріали справи свідчать, що копія скарги з додатками до неї направлялась банку. Крім того, розгляд скарги здійснюється тривалий час і кожного разу учасники справи повідомлялись про судові засідання належним чином, а, отже, у представника АТ «Альфа-Банк» була можливість ознайомитись з матеріалами справи до чергового судового засідання і надати заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Вивчивши матеріали скарги та справи, суд приходить до наступного висновку.

За змістом ст. 129-1 Конституції України та у відповідності до ст. 18 ЦПК України судове рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, приватного виконавця й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з ч. 1ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 10 Закону «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Судом встановлено, що 08.04.2021р. приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегулом Іваном Івановичем відкрито виконавче провадження ВП №65082301 з виконання виконавчого листа №752/540/13-ц, виданого 23.11.2015р. Голосіївським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за Кредитним договором №0 від 25.09.2008р. в розмірі 929 539,86 грн., про що винесено відповідну постанову.

08.04.2021р. приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, за якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику.

Також постановою від 08.04.2021р. накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику.

09.07.2021р. приватний виконавець звернувся до ДП «Сетам» із заявою про реалізацію арештованого нерухомого майна, а саме: квартири загальною площею 43,2 кв.м., житловою площею 33,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

11.10.2021р. приватним виконавцем винесена постанова про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. З цієї постанови вбачається, що згідно протоколу №554655 торги не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. 11.10.2021р. на адресу приватного виконавця надійшла заява представника стягувача про залишення за собою нереалізованого майна. З урахуванням положень ст.ст. 49, 51, 61 Закону України «Про виконавче провадження» передано стягувачу Акціонерному товариству «Альфа-Банк» в рахунок погашення заборгованості за виконавчий лист №752/540/13-ц від 23.11.2015р., що видав Голосіївський районний суд міста Києва, предмет іпотеки загальною площею 43,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_1 .

Боржник ОСОБА_2 вважає дії приватного виконавця щодо передачі майна на примусову реалізацію неправомірними, оскільки, на його думку, не була дотримана черговість порядку звернення стягнення на майно боржника, зокрема, приватним виконавцем не здійснено запитів щодо банківських установ на наявність рахунків (у т.ч. депозитних) та коштів. Також приватний виконавець здійснив звернення стягнення на квартиру за наявності іншого майна: об`єкта інтелектуальної власності.

Так, розділ VII Закону України «Про виконавче провадження» визначає порядок звернення стягнення на майно боржника.

У відповідності до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

За частиною 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, в тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Згідно з ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Згідно з ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Положення ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюються у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належить боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Судом встановлено, що приватним виконавцем 08.04.2021р., 14.05.2021р., 17.07.2021р., 20.09.2021р., 05.10.2021р., 20.10.2021р., 04.11.2021р., 03.12.2021р. направлялись запити до Державної фіскальної служби України про наявні рахунки боржника ОСОБА_1 , про джерела отримання доходів боржника, а також до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів.

Щодо запитів про наявні рахунки Державною фіскальною службою України надавалась відповідь: «боржник за вказаним у запиті податковим номером або серією (за наявності) та номером паспорта на обліку в органах ДФС не перебуває»; щодо джерела отримання доходів боржником - «недіючий (помилковий) реєстраційний номер облікової картки платника податків/фізична особа за вказаним у запиті серією (за наявності) та номером паспорта на обліку не перебуває".

Міністерство внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів надавало відповіді про відсутність зареєстрованих транспортних засобів за боржником.

Згідно поданої боржником декларації, заповненої 15.07.2021р., у нього відсутні грошові кошти на рахунках у банках та інших фінансових установах.

Крім того, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження ВП №65082301, приватним виконавцем за допомогою Автоматизованої системи виконавчого провадження направлено постанову про арешт коштів до наступних банків: АТ КБ «Приватбанк», АТ «Універсал Банк», АТ «Оксі банк», АТ «ТАСкомбанк», ПАТ АКБ «Індустріалбанк», ПАТ «Банк Восток», АТ «Прокредитбанк», які повернулися без виконання.

Також у матеріалах вказаного виконавчого провадження міститься відповідь Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві Головного сервісного центру МВС, з якої вбачається, що згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 28.05.2021р. на ім`я ОСОБА_1 транспортних засобів не зареєстровано.

Таким чином, наведеним з матеріалів виконавчого провадження спростовано доводи боржника ОСОБА_1 про те, що приватним виконавцем порушено порядок звернення стягнення на майно, оскільки, як вбачається, приватним виконавцем були здійснені відповідні дії щодо виявлення грошових коштів боржника, рухомого майна. Звернення стягнення на квартиру відбулось після отримання інформації про відсутність будь-яких грошових коштів та рухомого майна, як то і визначено положеннями статей 48, 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення права. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження.

У Резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи 1787/2011 від 02 січня 2011 року зазначено, що виконання рішень Європейського суду з прав людини відзначається існуванням основних системних недоліків, які викликають велику кількість повторюваних висновків щодо порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що серйозно підривають верховенство права. Щодо України ці проблеми пов`язані, зокрема, з хронічним невиконанням рішень національних судів.

Крім того, за змістом Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як обов`язковості виконання рішень та розумності строків виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду та рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Крім того, виконання рішення суду - є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З точки зору ст. 2 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30 червня 2009 року обов`язковість рішення суду є однією з основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя. На це ж посилається і Європейський Суд з прав людини в рішеннях «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року та «Іммобільяре Саффі проти Італії».

Вимоги скарги не знайшли свого підтвердження в наданих копіях виконавчого провадження. Виходячи з викладеного вище, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 447, 450, 451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, заінтересовані особи Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул Іван Іванович, Акціонерне товариство «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

3. Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва відповідно до вимог, встановлених ст. ст. 353-356 ЦПК України.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складений та підписаний 21.11.2022р.

Суддя І.О. Ольшевська