Ухвала

Іменем України

30 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 341/2036/13-ц

провадження № 61-10412ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 18 липня 2022 року у складі колегії суддів: Крижанівської Г. В., Девляшевського В. А., Пнівчук О. В. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» про заміну сторони виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 11 травня 2021 року заяву товариства з обмеженою відповільністю «Фінансова компанія «Форінт» (далі - ТОВ «ФК «Форінт») про заміну сторони виконавчого провадження задоволено.

У липні 2022 року до Івано-Франківського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 11 травня 2021 року у цій справі та клопотання про поновлення строку для її оскарження.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_1 копію ухвали суду не отримував, а про її наявність дізнався тільки 29 червня 2022 року, після ознайомлення з матеріалами справи, що підтверджується відміткою у справі. Доказами неотримання ухвали є також поштовий конверт, направлений судом на його адресу з довідкою про повернення із зазначенням причини, що адресат відсутній за вказаною адресою. Тому ОСОБА_1 вважає причини пропуску строку на оскарження ухвали поважними і просив цей строк поновити.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 липня 2022 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 у цій справі відмовлено.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що оскаржена ухвала Галицького районного суду Івано-Франківської області постановлена 11 травня 2021 року, а апеляційну скаргу подано у липні 2022 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту рішення. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до ордера серія АТ № 1003328 від 18 лютого 2021 року, виданого на підставі договору № 03-06/20 від 03 червня 2020 року про надання правової (правничої) допомоги, інтереси ОСОБА_1 в суді першої інстанції представляв адвокат Гуменюк Б. С. В матеріалах справи наявна розписки з підписом представника ОСОБА_1 у якій зазначено, що вони повідомлені про розгляд справи на 11 травня 2021 року о 09-30, тобто ОСОБА_1 та його представник Гуменюк Б. С. були обізнані та повідомлені про дату та час розгляду справи на 11 травня 2021 року. В засідання суду першої інстанції вони не з`явилися, не вказали причини неявки, тому судом розглянуто заяву без їх участі. Копію ухвали Галицького районного суду Івано-Франківської області від 11 травня 2021 року суд направляв ОСОБА_1 за вказаною ним адресою, однак копію ухвали не вручено з підстав відсутності адресата за вказаною адресою, іншої адреси

ОСОБА_1 вказано не було.

17 жовтня 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 18 липня 2022 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом при постановленні оскарженої ухвали неправильно застосовано норми ЦПК України, копію ухвали Галицького районного суду Івано-Франківської області від 11 травня 2021 року він не отримував, вперше дізнався про наявність оскарженої ухвали 29 червня

2022 року, апеляційну скаргу подав в липні 2022 року, а тому існують поважні підстави для поновлення строку на касаційне оскарження. Зазначене підтверджується матеріалами справи.

ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України, посилаючись на те, що повний текст ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 18 липня 2022 року отримав вперше 03 жовтня 2022 року. На підтвердження зазначених обставин до касаційної скарги додано відповідні докази.

Згідно з частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 127 ЦПК України).

Ураховуючи те, що касаційну скаргу подано 17 жовтня 2022 року, тобто протягом тридцяти днів з дня, коли особа отримала оскаржену ухвалу, строк на касаційне оскарження підлягає поновленню відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили (частина друга статті 358 ЦПК України).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження

№ 61-37352сво18) вказано, що «загальновизнане положення про дію цивільних процесуальних норм у часі передбачає, що незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2020 року у справі № 296/3261/17 (провадження № 61-678св20) зазначено, що «виходячи з аналізу частини другої статті 358 ЦПК України у разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, особа, яка подає скаргу має довести, а апеляційний суд перевірити наявність випадків передбачених пунктами 1-2 вказаної норми. ЄСПЛ у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що у кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення. Сама по собі відсутність рішення суду від 06 лютого 2018 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень до жовтня 2019 року не свідчить про наявність випадків, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, та не було перешкодою для отримання відповідачем або його представником безпосередньо в суді інформації стан відомого їм судового провадження».

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 та його представник Гуменюк Б. С. були обізнані та повідомлені про дату та час розгляду справи на 11 травня 2021 року, коли оскарженою ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області розглянуто та задоволено заяву ТОВ «ФК «Форінт» про заміну сторони виконавчого провадження, а апеляційну скаргу подано після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення. Тому суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 18 липня 2022 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 18 липня 2022 року у справі № 341/2036/13-ц за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» про заміну сторони виконавчого провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат