Житомирський апеляційний суд
Категорія 36 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Талько О.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу № 752/27118/21 за позовом Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення

за апеляційною ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 квітня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Шалоти К.В. у м. Житомирі,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року Комунальне підприємство "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення. Вимоги мотивовано тим, що відповідач з 02.11.2007 по 28.08.2021 був власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 і, будучи споживачем послуг з централізованого теплопостачання для опалення, які надаються Комунальним підприємством "Житомиртеплокомуненерго", за період з 02 листопада 2007 року по 28 серпня 2021 року не здійснював оплату за отримані послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 13 621 грн 75 коп, яку підприємство просило стягнути на свою користь, а також 2270 грн судового збору.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 26 квітня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради заборгованість за послуги централізованого опалення за період з 01.10.2009 по 28.08.2021 у розмірі 13 621 (тринадцять тисяч шістсот двадцять одна) гривня 75 копійок та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не оцінив докази та обставини по справі, дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки між сторонами були відсутні будь-які договірні відносини щодо надання послуг з централізованого опалення. Заявник вказує, що у квартирі, що йому належала з 28.02.2008 по 28.08.2021 він не проживав, крім того в зазначеній квартирі взагалі відсутні прилади для центрального опалення (батареї), що підтверджується наданим суду актом обстеження технічного стану квартири від 15.10.2019 року, і як наслідок, є доказом фактичного неотримання ним послуг з теплопостачання.

У відзиві на апеляційну скаргу Комунальне підприємство "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. Вказує, що ОСОБА_1 має заборгованість за послуги з централізованого опалення квартири за адресою: АДРЕСА_1 за період з 02 листопада 2007 року по 28 серпня 2021 року у розмірі 13 621 грн 75 коп. Зазначає, що єдиною підставою для припинення нарахувань за послуги централізованого опалення є рішення органу місцевого самоврядування та затверджений акт про відключення централізованого опалення складений за участю представника виконавця послуг. Відповідно до доданих до справи документів відповідачем не надано рішення - дозвіл органу місцевого самоврядування та затвердженого Комісією акта відключення квартири від мережі централізованого опалення, тобто процедуру відключення не дотримано, а тому на даний час квартира є самовільно відключеною.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до п. 1.3. Договору купівлі-продажу квартири від 28 серпня 2021 року документами, що підтверджують право власності продавця ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 був договір купівлі-продажу квартири від 02 листопада 2007 року; р.№16528, зареєстровано: КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» ЖОР 28 лютого 2008 року за №18669509. 28.08. 2021 ОСОБА_1 продав вказану квартиру ОСОБА_2 , про що свідчить договір купівлі-продажу квартири від 28.08.2021, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., в реєстрі №1024 (а.с.3-5,54-55).

Із виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 (4299) вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.10.2009 по 31.08.2021 утворилася заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 13 621,75 грн.

Правовідносини з приводу постачання теплової енергії, що виникли між сторонами, регулюються Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно статті 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, послуги з постачання теплової енергії.

За змістом статті 9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша). Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону (частина четверта).

Одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії (частини перша, п`ята статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.

Статтею 322 Цивільного кодексу України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Проте, всупереч вимогам статті 526 ЦК України відповідач не виконував зобов`язання з оплати за надані послуги теплопостачання, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яку суд стягнув з нього на користь позивача, як надавача послуг з централізованого теплопостачання.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по оплаті послуг з теплопостачання за період з 01.10.2009 по 28.08.2021 у розмірі 13 621,75коп. згідно розрахунку, який колегією суддів перевірено та з яким колегія суддів погоджується.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він не є споживачем послуг наданих позивачем, оскільки між сторонами відсутні договірні відносини, так як положеннями статей 20, 21Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в ред. до 01.05.2019) визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Крім того, відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для звільнення від сплати вартості фактично отриманих споживачем житлово-комунальних послуг.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у Постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови в задоволенні позовних вимог доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він не проживав у квартирі та не отримував житлово-комунальні послуги у вигляді централізованого опалення, оскільки в квартирі відсутні прилади для центрального опалення (батареї), позаяк стаття 322 ЦК України покладає на власника майна тягар його утримання. Зокрема, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором чи законом. Оскільки належна на праві власності ОСОБА_1 квартира розташована у багатоквартирному будинку, під`єднана до єдиної централізованої системи теплопостачання, від користування якої відповідач не відмовився у встановленому законом порядку, він зобов`язаний нести витрати по її утриманню, в тому числі з надання послуг по її обігріву, а відтак надання таких послуг та їх оплата не залежать від того проживає власник у цій квартирі чи ні.

Такий правовий висновок висловлено в постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10.12.2018 року (справа №638/11034/15), від 02.04.2020 року (справа №757/29813/17).

Отже, доводи відповідача про відсутність в належній йому квартирі системи опалення (батареї) і факт не проживання останнього в квартирі, не спростовують обов`язку власника квартири нести витрати на її утримання, оскільки в законному порядку він не отримував дозволу на відключення від централізованої системи опалення.

Доводи відповідача про позовну давність не можуть бути враховані, оскільки, починаючи з серпня 2010 року відповідач проводив періодично сплату послуг за централізоване опалення, що підтверджується випискою з особового рахунку (а.с.6-9) та свідчить про визнання боргу і переривання позовної давності (ч.1 ст. 264 ЦК України), а тому така не пропущена.

Твердження в апеляційній скарзі на непідсудність справи Корольовському районному суду м. Житомира, оскільки відповідач проживає в м. Києві, є безпідставними, оскільки в матеріалах справи міститься ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2021 про передачу справи за підсудністю на розгляд Корольовському районному суду м. Житомира з тих підстав, що позов виник з приводу нерухомого майна та пред`являється за місцезнаходженням майна або основної його частини (виключна підсудність).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду. Докази та обставини, на які посилається представник позивача в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, в апеляційній скарзі не наведено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями374,375,381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 24 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий Судді