Провадження № 2/522/3950/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Сулими А.С.,

сторони в судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року позивач звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 13 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Приморського районного суду від 21.01.2021 у справі № 522/21546/20. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася син ОСОБА_3 , який проживає разом із матір`ю та перебуває на її повному утримані. У зв`язку з тим, що відповідач відмовляється сплачувати кошти на утримання дитини, позивач просить суд задовольнити її позовні вимоги.

20.01.2022 заочним рішенням Приморського районного суду міста Одеси у справі № 522/17518/21-Е позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в розмірі 5 000,00 грн щомісячно починаючи стягнення з 12.09.2021 і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнуто на користь держави 908,00 грн судового збору.

15.06.2022 заяву представника відповідача адвоката Апексімова І.С. про перегляд заочного рішення Приморського районного суду міста Одеси від 20.01.2022 у справі № 522/17518/21-Е задоволено, скасовано заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.01.2022 у справі № 522/17518/21-Е та признано справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

15.07.2022 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він частково заперечує проти задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ОСОБА_2 протягом 2020-2021 років отримав доходи у вигляді соціальної допомоги на загальну суму 2 000,00 грн, інших доходів він немає. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у приватній власності ОСОБА_2 знаходиться лише земельна ділянка площею 0.08 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: :02:001:1535. Окрім того, згідно листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області від 26.01.2022 № 31/15/5147-59-Г за інформацією «ЄДР ТЗ МВС» станом на 26.01.2022 транспортні засоби за ОСОБА_2 не зареєстровані. Відповідач зазначає, що позивачем не доведено витрат відповідача на придбання нерухомого або рухомого майна сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Водночас, ОСОБА_2 не погоджується із твердженнями ОСОБА_1 , яка вказує про те, що він не бере участі в матеріальному забезпечені дитини, жодним чином їй не допомагає, у зв`язку з чим син перебуває на її утримані, оскільки він щомісячно перераховує їй 3 000,00 грн. Разом з тим, враховуючи політичну ситуацію в країні та введений воєнний стан, сплата аліментів на утримання сина у розмірі 3 000,00 грн для нього є непосильною. У зв`язку з чим, ОСОБА_2 готовий сплачувати аліменти у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

11.10.2022 від позивача до суду надійшли пояснення у яких вона з викладеними доводами ОСОБА_2 не погоджується та зазначає, що відповідач намагається ввести суд в оману щодо свого матеріального становища, оскільки він працює в логістичній фірмі, яка знаходиться в Німеччині, тому відповідно офіційних доходів в Україні він немає. Окрім того, позивач зазначає, що коли вони проживали у шлюбі, то придбали автомобіль, право власності на який ОСОБА_2 зареєстрував на свою матір, у зв`язку із побоюванням, що до нього може бути пред`явлений позов про поділ майна подружжя. Поряд з цим, відповідач вводить суд в оману щодо сум коштів, які він сплачував на утримання дитини у добровільному порядку. Так, кошти у розмірі 3 000,00 грн від нього надійшли за останні 3 місяці 2021 року, з січня 2022 року та до цього часу він сплачує по 2 000,00 грн. Окрім того, за весь 2021 рік, крім останніх 3-х місяців, ним було здійснено платежі, які не були пов`язані з аліментами на утримання дитини. Разом з тим, їх спільний син відвідував 313 санаторно-навчально виховний комплекс, за який позивач сплачувала від 750,00 грн до 1 100,00 грн, займався з приватними вчителями англійською мовою три рази на тиждень, вартість яких 200,00 грн за урок та танцями, вартість яких 700,00 грн щомісячно. Однак, у зв`язку із війною в Україні позивач та їх син вимушені були переїхати жити до держави Катар, де вона винаймає житло за 500,00 дол США на місяць та забезпечила сина нянею, послуги якої коштують 500,00 дол США, тоді як вона офіційно не працевлаштована та знаходить у пошуку роботи.

10.11.2022 до суду від представника відповідача надійшла заява у якій він просить суд розглянути справу у його відсутність.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 21.05.2016 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.01.2021 у справі № 522/21546/20 було розірвано.

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 (свідоцтво про народження від 30.08.2016, Серія НОМЕР_1 , видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що відповідно до відомостей від 06.12.21 № 4784 з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України ОСОБА_2 отримав у 2 кварталі 2021 року соціальні виплати у розмірі 1 000,00 грн.

Згідно відомостей від 09.02.2022 з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих само зайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи за період з 1 кварталу 2020 року по 4 квартал 2021 року ОСОБА_2 отримав доходи у вигляді соціальної допомоги на загальну суму 2 000,00 грн, інших доходів немає.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у приватній власності ОСОБА_2 знаходиться земельна ділянка площею 0.08 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :02:001:1535.

З листа РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області від 10.12.2021 № 31/15-5828 вбачається, що згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів відомості щодо автомобіля «Мazda-6», 2011 року випуску за ОСОБА_4 відсутні, тому надати копії документів, які стали підставою для його реєстрації, немає можливості.

Водночас повідомлено, що за гр. ОСОБА_4 були зареєстровані транспорті засоби: 31.10.2020 за договором купівлі-продажу, укладеним у ТСЦ № 5141 РСЦ МВС в Одеській області, був зареєстрований автомобіль MAZDA 6, 2011 року випуску, та 16.09.2021 у ТСЦ № 5141 РСЦ МВС в Одеській області, був перереєстрований за гр. ОСОБА_5 ; 09.02.2017 у ТСЦ №5147 РСЦ МВС в Одеській області, за договором купівлі-продажу, укладеним суб`єктом господарювання, який здійснює продаж транспортних засобів, був зареєстрований автомобіль NISSAN PRIMERA, 1990 року випуску, та 07.12.2018 у ТСЦ № 5142 РСЦ МВС в Одеській області, був перереєстрований за гр. ОСОБА_6 .

Згідно листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області від 26.01.2022 № 31/15/5147-59-Г за інформацією «ЄДР ТЗ МВС» станом на 26.01.2022 транспортні засоби за ОСОБА_2 не зареєстровані.

Суд враховує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дитини віком з 6 до 18 років з 01.07.2022 становить 2 744,00 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

При цьому суд враховує, що положення ст. 180 СК України зобов`язують обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Тобто, встановлений ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дитини віком з 6 до 18 років з 01.07.2022 у розмірі 2 744,00 грн є таким, який відповідно до ст. 180 СК України підлягає розподілу між обома батьками.

Позивачем не доведено, що для забезпечення гармонійного розвитку дитини необхідною сумою аліментів є саме сума у розмірі 13 000,00 грн. Доводи позовної заяви зводяться лише до того, що відповідач працює за кордоном водієм «далекобійником», в компанії по перевезенню вантажів та, зі слів позивачки, його заробітна плата складає більше 3 000,00 євро на місяць, однак належних доказів на підтвердження даних тверджень матеріали справи не містять.

Судом встановлено, що у відповідача на праві власності перебуває лише земельна ділянка площею 0,08 га під забудову. Автомобіль «Mazda-6», 2011 року випуску, про належність якого відповідачу зазначала позивачка, відповідачу на праві власності не належить.

Водночас, суд критично ставиться до посилань позивача щодо витрат, які вона несе у державі Катар, оскільки вони залежать лише від її волевиявлення та зумовлені її власним бажанням.

Із доданих до відзиву на позовну заяву квитанцій АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що відповідач перераховував на рахунок позивача кошти, що підтверджує його доводи про прийняття участі в утриманні дитини.

Також суд враховує надану позивачем роздруківку переписки між сторонами в «месенджері», з якої вбачається, що відповідач підтверджує те, що він працює за кордоном.

Встановивши викладені обставини справи, оцінивши всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача аліментів у розмірі 5 000,00 грн з моменту подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

При цьому суд враховує, що відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували його неспроможність сплачувати позивачу аліменти на утримання їх спільної дитини у розмірі 5 000,00 грн, а відсутність інформації про його реальні доходи, не свідчать про те, що особа їх не отримує.

Водночас суд зазначає, що сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (ч. 1 ст. 192 СК України).

Згідно зі ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави і складаються із судового збору, розмір якого відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» становить 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНКОПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНКОПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) в розмірі 5 000,00 грн щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення з 12 вересня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНКОПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) 908,00 грн судового збору в дохід держави.

Рішення підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 01.12.2022.

Суддя І.А. Павлик