Справа №346/3758/22
Провадження №2/346/1452/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 р.м. Коломия Івано-Франківської області

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді: Валігурської Л.В.

за участю секретаря: Вербіщук О.Д.

представника позивача: ОСОБА_1

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Коломия позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Матеївецької сільської ради Коломийського району, третя особа без самостійних вимог: Управління Державної інспекції архітектури і містобудування в Івано-Франківській області, про визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

І. Виклад позиції позивачів та відповідачів.

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок загальною площею 44,6 кв.м., житловою площею 24,3 кв.м., господарські будівлі і споруди: стодолу «Б», стайню «В», вбиральню «Г», криницю №1, огорожу №№2-3, вимощення І, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилась спадщина за заповітом, складеним на його користь. Він прийняв спадщину після смерті бабусі та нотаріус вже видала йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ частку земельної ділянки. У той же час нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на інше спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 через відсутність правовстановлюючого документа, яким підтверджується право власності спадкодавиці на дане майно, а також в будинку здійснена добудова, побудовані стодола, стайня без дозвільних документів.

Так вказаний житловий будинок був майном колгоспного двору, про що свідчить свідоцтво про право особистої власності на нього від 05.12.1987, згідно якого вказаний будинок на праві власності належав ОСОБА_5 . У свою чергу майно колгоспного двору належало його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється з рівності часток усіх членів двору. Станом на 01.07.1990 головою двору була ОСОБА_5 , а членами - її чоловік ОСОБА_6 , дочки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , отже право власності на вищевказане домоволодіння набули всі його члени в рівних частках.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , після смерті якого відкрилась спадщина за законом, оскільки заповітів він не складав. Так до кола спадкоємців першої черги після смерті останнього відносились його дружина, а також діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Проте спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняла лише його дружина ОСОБА_5 , яка на день смерті чоловіка була зареєстрована та проживала з ним за однією адресою, тому після смерті ОСОБА_6 його ј частину вищезазначеного житлового будинку успадкувала ОСОБА_5 .

05.03.2018 ОСОБА_5 склала заповіт, згідно якого заповіла позивачу все її майно, яке належатиме їй на день її смерті. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, а позивач прийняв після її смерті спадщину, оскільки на день її смерті проживав з нею разом у будинку АДРЕСА_2 , крім того на частину спадкового майна йому вже видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

У свою чергу члени колишнього колгоспного двору ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вже давно не проживають у вищевказаному господарстві. Так ОСОБА_3 вибула з нього ще 28.08.2010, а ОСОБА_4 13.07.1995. Останні вибувши з даного господарства не дбали про схоронність, догляд за вказаним нерухомим майном, зовсім не виявляли жодного інтересу до нього і користуючись правом добровільного поділу майна колишнього колгоспного двору між його членами домовились з їхньою матір`ю, що все майно колишнього колгоспного двору належить їй, відповідно кожна з них не претендують на дане спірне нерухоме майно і кожна з них пропустили трьох річний строк позовної давності на витребування їхніх часток в майні колишнього колгоспного двору, а тому ОСОБА_5 на день смерті належав весь спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами.

Крім того його бабця та її чоловік здійснили добудову до вищевказаного житлового будинку, внаслідок чого змінилася загальна площа з 21,6 кв.м. на 44,6 кв.м., а також вони побудували стодолу і стайню, про що свідчить технічний паспорт на будинок від 21.10.2021. На даний час позивачу стало відомо, що вказане будівництво вважається самочинним, проте вважає за можливе вирішити визнання права власності в судовому порядку, оскільки вказаним будівництвом не порушено прав та інтересів ні територіальної громади с. Пилипи, ні суміжних землекористувачів, ні інших громадян, оскільки ніхто з них не пред`явив претензій щодо спірного будівництва. Самочинна добудова до будинку, побудовані стодола «Б», стайня «В» збудовані з додержанням діючих архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних норм і правил, про що свідчить звіт про проведення технічного обстеження щодо стану будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта.

На обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на норми ст. ст. 375, 376, 1216, 1217, 1220, 1222, 1233, 1261, 1268 ЦК України, ст. ст. 120-126 ЦК України 1963 року.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 правом подання відзиву на позов не скористались, клопотань у зв`язку з розглядом цивільної справи не подавали. Подали суду заяви, згідно яких заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 визнали повністю, не заперечували проти їх задоволення. Просили проводити судовий розгляд за їх відсутності.

Від представника Матеївецької сільської ради надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності, у вирішенні заявлених позовних вимог покладаються на розсуд суду.

Третя особа Управління Державної інспекції архітектури і містобудування в Івано-Франківській області, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце судового розгляду, заяв та клопотань у зв`язку з розглядом позову ОСОБА_2 не подавали.

ІІ. Процесуальні дії суду у справі.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.09.2022 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування. За клопотанням позивача витребувано у Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори спадкову справу після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 02.11.2022 за клопотанням представника позивача під час підготовчого засідання витребувано матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_6 який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також інвентарну справу на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.11.202 підготовче провадження у цивільній справі №346/3756/22 за вищезазначеним позовом закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 під час судового розгляду заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 підтримала повністю, просила суд їх задовольнити з підстав, зазначених в позові.

Суд, розглянувши заяву відповідачів про розгляд справи у їх відсутність, вважає за можливе розглядати справу за відсутності учасників справи, які не з`явились, на підставі наявних у суду матеріалів відповідно до положень ч. 3 ст. 211 та ст. 223 ЦПК України.

ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин.

Відповідно до свідоцтва про смерть від 10.02.2021 серія НОМЕР_1 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Коломийським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) складено відповідний актовий запис №272.

Відповідно до матеріалів спадкової справи №78/2021 після смерті ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини 26.05.2021 звернувся ОСОБА_2 , якому згідно заповіту від 05.03.2018 ОСОБА_5 заповідала все належне їй майно. Так 20.12.2021 на ім`я позивача було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Пилипівської сільської ради, загальною площею 0,1265 га, що належала ОСОБА_6 , а спадкоємцем якого була ОСОБА_5 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що виконавчим комітетом Пилипивської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області складено відповідний актовий запис №19 (свідоцтво про смерть від 08.09.2021 серія НОМЕР_2 ).

Відповідно до матеріалів спадкової справи №224/2021 після смерті ОСОБА_6 з заявою про прийняття спадщини 19.11.2021 звернулася ОСОБА_3 . Так 20.12.2021 на ім`я ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Пилипівської сільської ради, загальною площею 0,1265 га, що належала ОСОБА_6

ОСОБА_6 та ОСОБА_9 уклали шлюб 24.01.1974, про що виконавчим комітетом Пилипивської сільської ради Коломийського району складено актовий запис №2. Після реєстрації шлюбу прізвище обох з подружжя - « ОСОБА_6 » (Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 10.09.2021 №7).

ОСОБА_11 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що свідчить свідоцтво про народження від 25.01.1974 серія НОМЕР_3 , батьками якої зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . У свою чергу ОСОБА_11 змінила своє прізвище на « ОСОБА_13 » внаслідок укладення шлюбу 18.05.1991 (Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 10.09.2021 №0). Шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 30.12.1996 зроблено запис за №187, прізвища після розірвання шлюбу « ОСОБА_13 » (свідоцтво про розірвання шлюбу від 30.12.1996 серія НОМЕР_4 ). ОСОБА_13 17.10.2012 зареєструвала шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 17.10.2012 зроблено відповідний актовий запис за №2, прізвище після реєстрації шлюбу « ОСОБА_13 » (свідоцтво про шлюб від 17.10.2012 серія НОМЕР_5 ).

Відповідно до свідоцтва про народження від 11.04.1992 серія НОМЕР_6 ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьками якого зазначені ОСОБА_14 та ОСОБА_13 .

ОСОБА_16 народилась ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що свідчить свідоцтво про народження від 28.11.1978 серія НОМЕР_7 , батьками якої зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . У свою чергу ОСОБА_16 змінила своє прізвище на « ОСОБА_16 » внаслідок укладення шлюбу 14.07.2009 (свідоцтво про шлюб від 14.07.2009 серія НОМЕР_8 ).

Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 05.12.1987 жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_5 свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Коломийської районної Ради народних депутатів №76 від 08.04.1987.

За відомостями, що містять в матеріалах інвентарної справи №107 на будинковолодіння АДРЕСА_1 будинковолодіння станом на 14.04.1987 складалось з житлового будинку літ. «А» загальною площею 21,6 кв.м., житловою площею 16,9 кв.м., стодола літ. «Б», стайня літ. «В», убиральня літ. «Г», навіс літ. «Д», криниця №1, ворота та огорожа №3, №4.

До дня смерті ОСОБА_5 користувалася земельною ділянкою загальною площею 0,94 га, з них 0,04 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться по АДРЕСА_1 (довідка Матеївецької сільської ради №390 від 05.09.2022).

З довідки, виданої Матеївецькою сільською радою 31.01.2022 №29 вбачається, що станом на 01.07.1990 в будинку АДРЕСА_1 окрім ОСОБА_5 були зареєстровані ОСОБА_6 (чоловік), ОСОБА_11 та ОСОБА_16 (дочки). На день смерті ОСОБА_5 в будинку були зареєстровані ОСОБА_2 (онук), ОСОБА_18 (дружина онука), ОСОБА_19 (правнук).

Відповідно до довідки, виданої Матеївецькою сільською радою 05.09.2022 №388 ОСОБА_3 28.08.2020 вибула з АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 вибула з АДРЕСА_1 13.07.1995 (довідка від 05.09.2022 №389).

Виписка з інвентаризаційних матеріалів від 07.09.2021 вих. №69674 свідчить про те, що на праві власності ОСОБА_5 належав будинок АДРЕСА_1 . У свою чергу загальна площа житлового будинку змінилась з 21,6 кв.м. на 44,6 кв.м. за рахунок проведеної добудови без дозвільної документації; стодола літ. «Б» та стайня літ. «В» побудовані після видачі свідоцтва про право власності. Наведене також узгоджується і зі змістом технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 21.10.2021.

Так з довідки Матеївецької сільської ради від 31.01.202 №31 вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами розташовані по АДРЕСА_1 , добудовані в 2000 році.

Згідно змісту звіту про проведення технічного обстеження щодо стану будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта, а саме: будинку АДРЕСА_1 конструктивна міцність та експлуатаційна надійність всіх основних несучих та огороджуючих конструкцій знаходяться в задовільному стані у відповідності з існуючими нормами і правилами та встановлено можливість її надійної та безпечної експлуатації.

На підставі постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.11.2021 ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 , оскільки правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності на зазначене нерухоме майно відсутній, частка померлої голови колгоспного двору та інших його членів у майні колгоспного двору не виділено, крім того за відсутності дозвільної документації змінилась загальна площа житлового будинку.

ІV. Нормативно-правове обґрунтування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 83 ЦПК України).

Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України).

За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України (перша черга спадкоємців) у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який отримав спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, що передбачено ч. 1 ст. 1296 ЦК України. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України).

Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Його створення і діяльність врегульовувалось положеннями ст. ст. 120-127 ЦК Української РСР 1963 року.

Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а ч. 2 ст. 123 цього Кодексу визначала, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Закон Української РСР «Про власність», який набув чинності 15.04.1991, не містить поняття «колгоспний двір» і закріпив загальні положення щодо права власності на майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї. Так, відповідно до ст. 17 цього Закону майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

06.01.1994 набрав чинності Закон України від. 16.12.1993 №3718-XII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким виключено з ЦК Української РСР ст. ст. 120-127, які врегульовували створення та діяльність колгоспного двору, і ст. 563 щодо спадкування майна колгоспного двору.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 346 ЦК України серед іншого право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна, відмови власника від права власності.

У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру (ч. 3 ст. 347 ЦК України).

Стаття 331 ЦК України регулює питання набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва: право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

За змістом ст. ст. 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до п. п. 7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (ч. 1 ст. 376 ЦК України), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо будівництво здійснювалося згідно з законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини.

Частиною 3 ст. 331 ЦК України визначено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

V. Оцінка суду.

З урахуванням вищезазначених вимог законодавства, суд приходить до висновку, що при вирішенні спору щодо майна колишнього колгоспного двору, яке набуте до 15.04.1991, слід застосовувати норми, ще регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні. Розмір таких часток визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Таким чином з урахуванням тієї обставини, що станом на 01.07.1990 року учасниками колгоспного двору, окрім ОСОБА_5 , яка являлась і головою останнього, були ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а тому частки останніх у спільній сумісній власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 були рівними і становили по 1/4 частини у кожного.

При вирішенні питання щодо спадкування майна колишнього колгоспного двору судом враховується та обставина, що Закон Української РСР «Про власність» не містив положень, які виключали майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, зі складу спадщини. У п. 4 Постанови Верховної Ради Української РСР №885-XII від 26.03.1991 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» вказано, що правила, які містяться в Законі Української РСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР «Про власність в СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР «Про власність в СРСР», тобто з 01.07.1990. Таким чином, з 01.07.1990 при спадкуванні частки майна колишнього колгоспного двору застосовувалися загальні правила щодо спадкування (позиція висловлена у постанові ВС від 17.06.2020 справа № 156/482/17, провадження № 61-25814св18). На день же відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 та смерті ОСОБА_6 правовідносини щодо спадкування врегульовуються положеннями книги шостої ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2004.

Так після смерті ОСОБА_6 до складу спадкового майна ввійшла 1/4 частка вказаного будинковолодіння АДРЕСА_1 . У свою чергу на половину вказаної частини (1/8) ОСОБА_5 мала право як дружина у спільному майні подружжя. Решта вказаної частини - 1/8 мала спадкуватись на загальних підставах. Не зважаючи на те, що ОСОБА_5 свої спадкові права не оформила, але з урахуванням спільного проживання на момент смерті останнього вважається такою, що прийняла спадщину, а тому мала б успадкувати ще 1/16 частину будинколодіння після смерті свого чоловіка - ОСОБА_6 . Решту спадкової частини будинковолодіння (1/16) мала б успадкувати ОСОБА_3 , оскільки остання звернулась із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого батька ОСОБА_6 і свої спадкові права оформила, враховуючи отримання свідоцтва про прийняття спадщини за законом на земельний пай.

З урахуванням викладеного після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина у вигляді ј+1/8+1/16=7/16 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 .

У свою чергу єдиним спадкоємцем, який звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 є її онук ОСОБА_2 , інших спадкоємців на день відкриття спадщини зареєстровано з померлою не було, а тому обґрунтованою є вимога про визнання права власності в порядку спадкування за ОСОБА_2 лише на частку будинковолодіння АДРЕСА_1 в розмірі 7/16.

Оцінюючи позицію позивача щодо встановлення відмови відповідачів від своєї частки як учасників колгоспного двору, суд зазначає таке.

Так ОСОБА_3 та ОСОБА_4 станом на 15.04.1991 не втратили право на свою частку у колгоспному дворі, оскільки на момент припинення його існування проживали у спірному будинковолодінні і були там зареєстровані. Та обставина, що ОСОБА_3 була знята з реєстрації в 28.08.2010, а ОСОБА_4 13.07.1995 не свідчить про їх відмову або втрату частки у колгоспному дворі, оскільки з 1991 року питання регулювання права власності було передбачено нормами Закону України «Про власність», а з 2004 року положеннями Цивільного кодексу України, проте ані перший ані другий не містять положень про можливість відмови від своєї частки у колгоспному дворі.

А тому підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання права власності за ОСОБА_2 на частки у будинковолодінні належні відповідачам, як такі що увійшли до обсягу спадкового майна після смерті ОСОБА_5 або ОСОБА_6 , у зв`язку з втратою відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прав на свої частки - відсутні.

Оцінюючи вимоги позивача про визнання права власності на будинковолодіння з урахуванням здійсненої перебудови, суд зауважує наступне.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Не набувають такого права і спадкоємці цих осіб.

Право власності на об`єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім`я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва. Наведена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.05.2021 справа №127/5819/20.

Верховний Суд України у постанові від 04.12.2013 у справі №6-130цс13 сформулював правову позицію згідно з якою у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

При цьому в постанові від 06.03.2019 у справі №361/4685/17 Верховний Суд зауважив, що норма ч. 1 ст. 376 ЦК України застосовується також і до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик.

Верховним Судом у постанові від 15.04.2020 у справі №307/3957/14-ц звернуто увагу на те, що внаслідок самочинного будівництва у вигляді реконструкції об`єкт нерухомого майна втрачає тотожність із тим, на який власником було отримано право власності.

Аналогічні висновки містить і постанова Верховного Суду від 07.07.2021 справа №235/6807/20.

Верховним Судом у постанові від 09.06.2020 справа №347/2273/17 зазначено, що якщо будівництво об`єкта нерухомого майна здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини на підставі ст. 1216 ЦК України. Враховуючи викладене Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції, стосовно визнання права власності на господарські будівлі як обов`язкову частку в спадщині після смерті дочки як це визначено в інвентаризаційній справі, на які у встановленому законом порядку мала право спадкодавець.

Так судом встановлено, що будинковолодіння було набуте ОСОБА_5 у власність 05.12.1987 на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, проте після 2000 року останнє зазнало реконструкції внаслідок здійснення перебудови будинку, яка істотним чином вплинула на його технічні характеристики, зокрема загальна площа будинку збільшилась на 51,6%, створені нові приміщення в будинку, змінилась як площа забудови так і геометричні розміри будинку.

Таким чином внаслідок самочинного будівництва у вигляді реконструкції, житловий будинок втратив тотожність із тим, на який ОСОБА_5 було отримано право власності за свідоцтвом від. 05.12.1987. Посилання представника позивача на ту обставину, що вказана реконструкція не порушує прав інших осіб жодними доказами у свою чергу не підтверджена, оскільки долучений звіт свідчить лише про те, що будинок відповідає нормам державних будівельних норм, що у свою чергу також не може свідчити про те, що здійснена перебудова здійснювалась з дотриманням закону.

Таким чином з урахуванням викладеного можливе визнання права власності в порядку спадкування за позивачем лише на частку будинковолодіння, належного ОСОБА_5 згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 05.12.1987 без урахування здійсненої перебудови.

VІ. Заходи забезпечення позову (заяви).

Заходи забезпечення позовної заяви судом не вживались, відповідні клопотання від учасників справи не поступали.

VIІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Сторонами клопотання про перерозподіл судових витрат не заявлялось.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76-81, 263-265, 268, 273, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Матеївецької сільської ради Коломийського району, третя особа без самостійних вимог: Управління Державної інспекції архітектури і містобудування в Івано-Франківській області, про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 7/16 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , який станом на дату видачі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 05.12.1987 складався з житлового будинку літера «А» загальною площею 21,6 кв.м., житловою площею 16,9 кв.м., стодоли літера «Б», стайні літера «В», убиральні літери «Г», навіс літери «Д», криниці №1, ворота, огорожі №№2-4, .

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційну скаргу може бути подано до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

Повний текст рішення виготовлено «19» грудня 2022 року

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_10 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_11 .

Відповідач: Матеївецька сільська рада, зареєстроване місцезнаходження: вул. Відродження, 10, с. Матеївці,

Третя особа: Управління Державної інспекції архітектури і містобудування в Івано-Франківській області, зареєстроване місцезнаходження: вул. Івана Франка, 4, м. Івано-Франківськ, .

Суддя: Л.В. Валігурська