УХВАЛА

Іменем України

07 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 199/1786/21

провадження № 61-10164ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 вересня

2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» акціонерного товариства «Укрзалізниця» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Укрзалізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») в особі філії «Пасажирська компанія» ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо»

АТ «Укрзалізниця» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На обґрунтування позову зазначала, що з 01 листопада 2019 року вона працювала провідником пасажирського вагону АТ «Укрзалізниця» філії «Пасажирська компанія» ВП «Дніпровське вагонне депо», відповідно до наказу від 28 жовтня 2019 року № 1671 о/с.

Наказом від 02 лютого 2021 року № 214 о/с її звільнено із займаної посади за прогул, відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України.

Відповідно до рапорту, поданого начальником провідників ОСОБА_2 , прогул виявлено 05 листопада 2020 року, а її звільнено з перевищенням місячного терміну, що передбачено частиною першою 148 КЗпП України. Тобто, дисциплінарне стягнення мало бути застосовано лише до 05 грудня 2020 року.

Зазначала, що у період дії карантину у неї встановлено простій, змінні графіки у період простою не застосовувались, вона виходила на роботу за телефонним дзвінком керівника.

ОСОБА_1 перебувала у відпустці з 01 вересня 2020 року по 24 вересня 2020 року. У період простою на роботу позивача завжди викликали в телефонному режимі.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд визнати протиправним та скасувати наказ АТ «Укрзалізниця» філії «Пасажирська компанія»

ВП «Дніпровське вагонне депо» від 02 лютого 2021 року № 214 о/с про звільнення ОСОБА_1 за прогул за пунктом 4 статті 40 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 на посаді провідника пасажирського вагону

АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» ВП «Дніпровське вагонне депо» з 02 жовтня 2020 року, рішення про поновлення на посаді піддати негайному виконанню; зобов`язати АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» ВП «Дніпровське вагонне депо» виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 жовтня 2020 року по день поновлення на посаді; стягнути з АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» ВП «Дніпровське вагонне депо» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 816,00 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська

від 01 лютого 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 вересня 2022 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

12 жовтня 2022 року до Верховного Суду подано касаційну скаргу

ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 01 лютого 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 вересня 2022 року разом із клопотанням про звільнення від сплати судового зборуз посиланням на те, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру її річного доходу за попередній календарний рік, на підтвердження сказаних обставин надано копію відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 07 лютого 2022 року.

Пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Згідно частини другою статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Частиною першою та третьою статті 136 ЦПК України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Враховуючи обставини, викладені заявником у клопотанні, наявні правові підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

За змістом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою з таких підстав.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення (частина перша статті 147 КЗпП).

Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків.

Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП).

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2021 року у справі № 235/5659/20 (провадження № 61-10432св21) зазначено, що: «прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2018 року у справі

№ 810/1224/17 з метою забезпечення єдності правозастосовчої практики надала тлумачення, зокрема, поняття «триваючого правопорушення». Так, за загальноприйнятим у теорії права визначенням триваючим вважають правопорушення, яке починається з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, коли винна особа не виконує конкретний покладений на неї обов`язок або виконує його неповністю чи неналежним чином, а потім така бездіяльність триває протягом певного проміжку часу до моменту виконання установлених обов`язків або виявлення правопорушення.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що ОСОБА_1 була відсутня на роботі у період з 01 жовтня 2020 року до 02 лютого 2021 року, роботодавцем направлялися листи позивачу з проханням з`явитися до відділу кадрів або письмово повідомити про причини неявки на роботу, дійшов правильного висновку про те, що звільнення відповідача на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства України, оскільки ОСОБА_1 не спростувала факт відсутності на роботі з дати вчинення прогулу з 01 жовтня 2020 року по дату винесення наказу про звільнення 02 лютого 2021 року, жодних підтверджуючих документів поважності причини неявки на роботу чи письмових пояснень роботодавцю та до суду не надала.

При цьому судами зроблено правильний висновок про дотримання роботодавцем строків застосування дисциплінарної відповідальності, визначений статтею 148 КЗпП України, оскільки позивачка була відсутня на роботі у період з 01 жовтня 2020 року до 02 лютого 2021 року безперервно, то прогул як дисциплінарний проступок був триваючим, що узгоджується з висновками Великої Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2018 року у справі № 810/1224/17, який було враховано судами у розгляді даної справи.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку і Верховний Суд не вважає за необхідне відступити від такого висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Керуючись частиною першою, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 вересня 2022 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 вересня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» акціонерного товариства «Укрзалізниця» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська