Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Дегтяренко К.С.

за участі секретаря судового засідання Чейпеш В.В.

за участі сторін:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в наслідок злочинних дій,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в наслідок злочинних дій.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

У своїй заяві позивач зазначив, що наприкінці липня 2012 року відповідачка ОСОБА_4 умисно, з корисливих спонукань, в порушення усного договору про безоплатне зберігання належної йому суми коштів в готівці, отримала від нього на зберігання в АДРЕСА_1 через ОСОБА_5 кошти в сумі 26 000 доларів США. Отриману суму відповідачка діючи навмисно та всупереч договору про зберігання, зазначену зазначені кошти привласнила та використала на свій розсуд, спричинивши йому значну матеріальну шкоду на зазначену суму.

Відповідачка скористалася його тимчасовою відсутністю на ОСОБА_6 , привласнила його власні кошти, в серпні 2013 року він звернувся з письмовою заявою до правоохоронних органів. На підставі його заяви відомості про вчинення правопорушення були внесені до Єдиного реєстру та розпочато кримінальне провадження.

В ході розслідування даного кримінального правопорушення 29 квітня 2014 року слідчим було внесено відомості до єдиного реєстру розслідувань за № 0000012, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 192 КК України. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 в якому його визнано потерпілим від злочину розглянуто Ужгородським міськрайонним судом.

21 травня 2021 року суд своєю ухвалою визнав винною ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст 192 КК України. Одночасно суд звільни ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. Цивільний позов , що заявив потерпілий ОСОБА_1 суд залишив без розгляду. Зазначена ухвала суду набрала законної сили.

За таких підстав у потерпілого ОСОБА_1 залишається законне право вимагати відшкодування спричиненої матеріальної шкоди відповідачкою ОСОБА_4 в порядку цивільного судочинства. Матеріальна шкода завдана злочинними діями відповідачки станом на день складання позовної заяви складає: 26000 тисяч доларів США X 26.64 ( курс долара НБУ) = 692 640 гривень. Окрім того підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору в сумі 2600 гривень.

Крім того неправомірними діями відповідача йому завдано моральних страждань, а саме приниження ділової репутації як підприємця, а також проблеми у родині, які спричинені відсутністю коштів. Моральну шкоду оцінює у 25 000 гривень.

Представником відповідача адвокатом Марина В.Г. подано відзив на позовну заяву. Згідно вказаного відзиву, відповідач позовні вимоги не визнає та у задоволенні позову просить відмовити, вважає, що позивачем в супереч вимог ст. 81 ЦПК України, не доведені обставини, на які він посилається у позові, жодного доказу до позовної заяви на підтвердження вказаних у ньому обставин не подано. Крім того звертає увагу, що позивачем не вірно трактується зміст ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.05.2021 року, оскільки у вказаній ухвалі суд не встановлював вину ОСОБА_4 , крім того суд вирішуючи питання про закриття кримінального провадження з`ясовував думку позивача, як потерпілого у кримінальному провадженні, та останній відносно закриття не заперечував. А тому враховуючи, що судом вина відповідача у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена, доказів до позовної заяви позивачем не долучено, у задоволенні позову просили відмовити.

Крім того, представником відповідача адвокатом Марина В.Г. було подано клопотання про застосування наслідків строку позовної давності, оскільки такий вважають пропущеним.

Представником позивача адвокатом Понзель В.Й. подано відзив на позовну заяву, суть якого зводиться до того, що всі обставини викладені в позовній заяві встановлені в ухвалі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.05.2021 року.

Крім того представником позивача адвокатом Понзель В.Й. подано заперечення на клопотання щодо застосування строку позовної давності.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.12.2021 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.12.2021 року від 28.03.2022 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду на 11.05.2022 року.

В судове засідання 06.06.2022 року:

позивача позовні вимоги підтримав, просив такі задовольнити.

відповідач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, згідно повідомлення представника відповідача, остання, участь у судовому засіданні буде приймати через його представництво.

Представник відповідача адвокат Марина В.Г. відносно задоволення позову заперечив, посилаючись на мотиви викладені ним у відзиві на позовну заяву.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 21.05.2021 року, кримінальне провадження за № 0000012 від 29.04.2014 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.192 КК України, закрито.

ОСОБА_7 , на підставі ст.49 КК України від кримінальної відповідальності звільнено, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження закрито.

З вищезазначеної ухвали суду вбачається, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 192 КК України, не встановлювалась, ухвала містить лише опис подій відповідно до обвинувального акту.

Цивільний позов пред`явлений позивачем (потерпілим у кримінальному провадженні) залишено без розгляду.

Позиція суду та оцінка доводів учасників справи:

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.

Системний аналіз положень ст.ст.4,5 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України дає підстави для висновку, що позов може бути подано особою виключно для захисту порушеного, не визнаного або оспорюваного права і обраний позивачем спосіб захисту повинен відновлювати таке право.

Статтями 11,16 ЦК України, встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної)та моральної шкоди іншій особі.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, що слідує із ч.1 ст. 77 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За змістом положень ст. 44 КК України звільнення від кримінальної відповідальності - це врегульована кримінальним і кримінальним процесуальним законодавством відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання. Звільнення особи від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У цьому випадку КК виходить зі встановлення факту вчинення особою кримінально караного діяння, а тому передбачені КК підстави для звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до положень ст.49 КК України не слід вважати реабілітуючими.

Закриття кримінального провадження ухвалою суду у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності не допускається, якщо підозрюваний (обвинувачений) проти цього заперечує. У такому випадку кримінальне провадження продовжується у загальному порядку (ч.8 ст.284, ч.3 ст.285 КПК України), суд ухвалює обвинувальний чи виправдувальний вирок, а особа, яка обвинувачується органами досудового розслідування у скоєнні кримінального правопорушення, дістає можливість добитись свого публічного виправдання у судовому порядку.

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_4 на продовженні кримінального провадження та ухваленні виправдувального вироку не наполягала, кримінальне провадження в справі закрито саме за її та її захисника клопотанням, підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, суд вважає, що між протиправними діями відповідача, виною відповідача у вчиненні кримінального правопорушення та наслідками у виді заподіяння позивачу, як потерпілому у даному кримінальному правопорушенні, майнової та моральної шкоди є причинно-наслідковий зв`язок.

За загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1177 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Так, позивачем долучено до матеріалів цивільної справи лише копію ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатскьої області від 21.05.2021 року про закриття кримінального провадження та звільнення відповідача ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Як вже зазначалось судом вищевказана ухвала містить лише опис подій відповідно до обвинувального акту.

Будь яких інших доказів на підтвердження обставин викладених у позовній заяві, в супереч вимогам ч.1 ст.81 ЦПК України, суду не надано.

Позивач у позовній заяві посилається, на те, що всі вказані в ній обставини встановлені та підтверджуються матеріалами кримінального провадження, про що зокрема він заявляв, і у судовому засіданні, однак будь яких клопотань про витребування матеріалів кримінального провадження та дослідження їх під час судового розгляду до суду не надходило, вказані матеріали судом не досліджувались.

В зв`язку з наведеним вимоги позивача щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 692 640 грн. задоволенню не підлягають, оскільки сума завданої позивачу кримінальним правопорушенням шкоди, підлягає доведенню в порядку цивільного судочинства в загальному порядку.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 25 000,00 грн., суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як зазначає позивач ОСОБА_1 у своєму позові, що внаслідок скоєння кримінального правопорушення була принижена його ділова репутація як підприємця, а також виникли проблеми у родині, які спричинені відсутністю коштів.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Верховний суд України в п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4(з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 р. № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Однак позивачем не було доведено факт заподіяння йому моральних страждань неправомірними діями відповідачів, не доведено причинного зв`язку між діями відповідачів та спричиненням фізичних і моральних страждань, також не наведено жодних доказів у чому полягає моральна шкода та чим саме керувався позивач, визнаючи розмір морального відшкодування.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої особі, в наслідок скоєння злочину є безпідставною, необґрунтованою, а викладені в ній обставини не знайшли свого підтвердження під час слухання справ, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Щодо застосування наслідків пропуску строку позовної давності, заявлених поставником відповідача , суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосовувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Зазначені загальні правові висновки щодо порядку застосування позовної давності є усталеними у судовій практиці та у позиціях Верховного Суду.

З врахуванням того, що суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити через його безпідставність і необґрунтованість, вважає за безпідставне розглядати вказане клопотання представника відповідача.

Розподіл судових витрат між сторонами:

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладачється на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позови, судові витрати, як цього просить позивач, стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 23, 1166, 1177 ЦК України, ст. ст. 4,5, 76, 80, 81, 82, 258, 259,263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в наслідок злочинних дій відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Закарпатського апеляційного суду

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 14.06.2022 року.

Суддя К.С. Дегтяренко