ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/2514/20Головуючий у 1-й інстанції Ромазан Л.С.
Провадження № 22-ц/817/706/22 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Міщій О. Я., Парандюк Т. С.,

з участю секретаря - Стецюк М.А.

учасників справи - відповідачки ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №606/2514/20 за апеляційною скаргою апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 6 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої протиправними діями, ухваленого суддею Ромазан Л.С., повний текст судового рішення складено 9 червня 2022 року, -

ВСТАНОВИв:

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої протиправними діями.

В обгрунтування вимог посилався на те, що він є власником будинковолодіння та земельної ділянки для його обслуговування, які розташовані по АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 є його сусідкою, яка прожває та зареєстрована в житловому будинку по АДРЕСА_1 . У користуванні ОСОБА_1 має земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка суміжна із його земельною ділянкою. Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку їй не видавався. З 2011 року відповідач безпідставно та необґрунтовано висловлює в його адрес претензії про те, що він у своїй господарській будівлі на межі спільної земельної ділянки, встановив твердопаливний котел, використання якого загрожує її життю та здоров`ю, захопив частину її земельної ділянки шляхом спорудження огорожі із шиферу, порушив межові знаки між суміжними земельними ділянками. ОСОБА_1 неодноразово зверталась з позовними заявами до Теребовлянського районного суду Тернопільської області, який своїми рішеннями повністю відмовляв їй по суті заявлених нею позовних вимог. 24 червня 2018 року, 10 жовтня 2020 року та 05 листопада 2020 року, відповідачка сокирою та кіркою частково побила шифер на встановленій ним огорожі, що розділяє їхні суміжні ділянки, чим спричинила йому майнову шкоду на суму біля 10000 гривень.

Внаслідок протиправних дій зі сторони ОСОБА_1 йому завдано моральну шкоду, яка виразилась у емоційному стресі, душевних стражданнях. Просить суд стягнути з відповідача в його користь моральну шкоду у сумі 20000 грн.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 6 червня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 , проживає в АДРЕСА_1 , в користь ОСОБА_2 , проживає в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 18807.10 грн. майнової шкоди, та 1000 грн. моральної шкоди, завданої протиправними діями.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 1681.60 грн. судового збору та 4118.64 грн. вартості проведеної будівельно-технічної експертизи № 302/21-22 від 22 листопада 2021 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 6 червня 2022 року, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої протиправними діями, стягнути з позивача в її користь суму сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, які мають значення для справи та позивачем не було доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, рішення у справі прийняте судом першої інстанції з порушенням норм матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Зазначає, що в суді першої інстанції не було доведено протиправності її поведінки, причинного зв`язку між наявною шкодою та її діями, а також вину. В судових засіданнях вона погоджувалась, що частково демонтувала огорожу, встановлену позивачем, але також пояснювала, що діяла в цілях самозахисту, оскільки встановлена позивачем огорожа перешкоджає їй користуватись її земельною ділянкою та завдає великої шкоди.

Вказує , що експертом під час проведення будівельно-технічної експертизи не було встановлено, які саме частини огорожі демонтувала чи пошкодила вона. Даний факт експерт підтвердив особисто у судовому засіданні, таке твердження викладено в тексті судового рішення. Тому підстави для покладення на неї цивільно-правової відповідальності у даній справі відсутні.

Щодо суми матеріальної шкоди зазначає, що проведена будівельно-технічна експертиза, та визначена сума завданих збитків є необгрунтована, оскільки експерт в судовому засіданні повідомив, що він не встановив, яку саме частину огорожі демонтувала вона, а яку інші особи. Також не було враховано, що огорожа встановлена давно і з того часу відбувався природній знос матеріалів огорожі. Твердження експерта, що огляд огорожі здійснювався у її та позивача присутності, не відповідає дійсності.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом термін не надійшов.

Під час розгляду справи в апеляційному суді ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу в її межах та просила задовольнити вимоги апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечив. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим і таким, що не підлягає до скасування з мотивів, зазначених як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, житловий будинок та земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані по АДРЕСА_1 , належать на праві власності ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Межу суміжних земельних ділянок між сторонами у справі розділяє огорожа із шиферу, що підтверджено ними у судовому засіданні.

Відповідно до інформації Теребовлянського відділу поліції від 17 листопада 2020 року ОСОБА_2 24 червня 2018 року звертався у поліцію із заявою з приводу пошкодження ОСОБА_1 його огорожі, яку розглянуто у порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян".

Згідно із письмовою інформацією, яка міститься у довідці о/у СКП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області Олени Гриньків від 19.10.2020 року про результати розгляду заяви ОСОБА_3 (дружини позивача),

10 жовтня 2020 року близько 10.30 год. ОСОБА_3 перебувала в будинку за місцем проживання по АДРЕСА_1 та почула на вулиці гуркіт. Вийшовши на вулицю, ОСОБА_4 побачила, що її сусідка ОСОБА_1 б`є киркою по огорожі заявника, виготовленій із шиферних плит. Оскільки заявник оцінила пошкоджене майно у 3000 грн., вказана шкода не є великим розміром для складу злочину, передбаченого ст. 194 КК України - умисного знищення або пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах, тому в діях ОСОБА_1 , яка пошкодила огорожу ОСОБА_4 , відсутні ознаки кримінального діяння, і немає підстав для відкриття кримінального провадження.

Також, як вбачається із довідки інспектора СРПП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області Ярослава Стасишина від 14.11.2020 року про результати розгляду заяви ОСОБА_2 , 05.11.2020 року в Теребовлянський ВП ГУНП в Тернопільській області надійшла заява від ОСОБА_2 , жителя АДРЕСА_1 про те, що його сусідка ОСОБА_1 , котра проживає по АДРЕСА_1 , перебуваючи на своєму подвір`ї металевою киркою пошкодила паркан із азбестового матеріалу розміром 2 м довжини та 160 см висоти в трьох секціях. Момент пошкодження зафіксовано відеокамерою, що розташована на подвір`ї заявника. Під час здійснення опитування ОСОБА_1 підтвердила, що пошкодила огорожу ОСОБА_2 , оскільки вона є надто високою та від

заломлення сонячного світла тінь від паркану створює їй перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою. В ході розгляду даного звернення встановлено, що в даному випадку відсутній склад будь-яких адміністративних правопорушень, передбачених КУпАП, а також відсутні дані, які б вказували на наявність кримінального правопорушення, в зв`язку із чим неможливо внести відповідну інформацію до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а тому перевірку щодо звернення ОСОБА_2 завершено. ОСОБА_2 рекомендовано звернутись в суд для відшкодування завданих збитків, оскільки зазначене відноситься до цивільно -правових відносин.

10 березня 2021 року Теребовлянським районним судом Тернопільської області у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди призначено судову товарознавчу експертизу для вирішення розміру матеріальної шкоди, заподіяної власнику майна ОСОБА_2 внаслідок пошкодження його огорожі із шиферу, встановленої на земельній ділянці, що розділяє межу між земельними ділянками сторін, а саме по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 .

Згідно із висновком експерта, який проводив будівельно-технічну експертизу № 302/21 22 від 22.11.2021 року, 9 листопада 2021 року був проведений огляд об`єктів судової експертизи огорожі з шиферу на межі земельних ділянок між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 . Обстеження вказаних об`єктів проводилося в присутності позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 . Для відновлення технічного стану огорожі з шиферу до її пошкодження необідно провести наступні роботи: встановити зняті деталі огорожі площею 13.5 кв.м, демонтувати пошкоджені листи шиферу площею 13.5 кв.м, влаштувати нові листи шиферу площею 13.5 кв.м. Вартість будівельних робіт з відновлення технічного стану пошкодженої огорожі із шиферу, встановленої між земельними ділянками по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 станом на час проведення робіт згідно із розрахунком вартості будівельних робіт становить 18807.10 грн.

Будучи допитаним у судовому засіданні експерт Тернопільського відділення Київського НДІСЕ ОСОБА_5 складений ним висновок від 22 листопада 2021 року № 302/21-22 підтримав у повному обсязі та пояснив, що ним на виконання ухвали Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 10 березня 2021 року про призначення експертизи у присутності сторін ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було проведено огляд об"єктів судової експертизи - огорожі з шиферу на межі земельних ділянок між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 . Під час огляду ним безпосередньо виявлено пошкодження трьох листів шиферу та зняття трьох листів шиферу із місця їх кріплення. Сторони у справі не повідомляли йому, коли ці пошкодження огорожі виникли, під час проведення експертизи ним виявлено усі пошкодження огорожі, які мали місце на час проведення огляду, тобто станом на 9 листопада 2021 року.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні, не погодившись із висновком експерта, заявляти клопотання про призначення додаткової, повторної експертиз відмовилась, незважаючи на роз`яснення їй такого права судом.

Факт демонтажу відповідачем разом із її сином трьох листів огорожі із шиферу між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , який мав місце 15 липня 2021 року, підтверджується матеріалами перевірки за зверненням ОСОБА_2 до відділення поліції № 3 (м.Теребовля) Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області, які долучені судом до справи за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження у справі.

Вирішуючи спір в частині відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що з вини відповідачки позивачу завдано зибтків у зв`язку з пошкодженням належного йому майна.

Задовольняючи частково вимоги про стягнення моральної шкоди суд виходив з розумності і справедливості заявлених вимог та взяв до уваги, що протиправні дії відповідачки призвели до незначних вимушених змін у життєвих стосунках позивача, визначивши її у розмірі 1000 грн.

Колегія суддів погоджується із висновками суду .

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною третьою статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов в частині відшкодування майнової шкоди підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки з вини відповідача позивачу завдано збитків у зв`язку з пошкодження належного йому майна.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції не було доведено протиправності її поведінки та причинного зв`язку між шкодою та її діями не заслуговують на увагу.

З матеріалів справи вбачається, що СРПП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області 14.11.2020 року розглянуто заяву ОСОБА_2 про пошкодження ОСОБА_1 його паркану. Із відповіді інспектора СРПП Теребовлянського ВП ГУНП Я.Стасишина вбачається, що момент пошкодження зафіксовано відеокамерою, що розташована на подвір`ї заявника. Під час здійснення опитування ОСОБА_1 підтвердила, що пошкодила огорожу ОСОБА_2 , оскільки вона є надто високою та від

заломлення сонячного світла тінь від паркану створює їй перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою.

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги, що експертом під час проведення будівельно-технічної експертизи не було встановлено, які саме частини огорожі демонтувала чи пошкодила вона є голослівними та спростовуються матеріалами справи, а саме, висновком експертизи № 302/21 22 від 22.11.2021 року, яким встановлено, що для відновлення технічного стану огорожі з шиферу до її пошкодження необідно встановити зняті деталі огорожі площею 13.5 кв.м, демонтувати пошкоджені листи шиферу площею 13.5 кв.м, влаштувати нові листи шиферу площею 13.5 кв.м.

Також не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що сума матеріальної шкоди та визначена сума завданих збитків є необгрунтована, оскільки вищевказаним висновком експерта встановлена вартість будівельних робіт з відновлення технічного стану пошкодженої огорожі в сумі 18807.10 грн. Під час проведення експертизи був проведений огляд об`єктів судової експертизи та обстеження вказаних об`єктів проводилося в присутності сторін.

ОСОБА_1 під час розгляду в суді першої інстанції не заявляла клопотань про призначення додаткової, повторної експертизи, хоча їй було роз`яснено такі права судом.

Згідно зі статтею 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

За статтею 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи правильно оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що порушень норм матеріального чи процесуального права, які б слугували обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, судом не допущено, підстави для скасування рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги в апеляційного суду відсутні.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд , -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 6 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 листопада 2022 року .

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Міщій О.Я.