1Справа № 335/4477/22 2/335/2294/2022
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
17 листопада 2022 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя:
у складі головуючого судді Макарова В.О.,
за участю секретаря судового засідання Ступіної В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 у липні 2022 року звернувся до суду з названим позовом та просить постановити рішення, яким визнати відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Свої вимоги мотивує тим, що йому, на праві спільної часткової приватної власності належить трикімнатна квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 11.05.1995 року.
За вказаною адресою позивач зареєстрований та мешкає з 04.12.1979 року, що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про реєстрацію місця проживання № 04=28/5-1720 від 07.07.2022 року.
Крім того, на позивача оформлені особові рахунки по сплаті комунальних послуг, як на відповідального наймача, що підтверджується довідкою КП «Запоріжремсервіс» ЗМР від 07.07.2022 року.
Згідно вищевказаного Свідоцтва про право власності на житло іншими власниками на праві спільної часткової власності також є члени родини позивача дружина ОСОБА_3 , мати ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_6 та померлий батько ОСОБА_7 .
Також приблизно з 2009 року по вказаній адресі зареєструвався відповідач громадянин Сполучених Штатів Америки ОСОБА_2 , який перебував у шлюбі із донькою позивача ОСОБА_8 з 17.06.2006 року. На той момент відповідач просив зареєструвати його у квартирі, так як йому це було потрібно для оформлення документів, які дозволяють йому постійно перебувати в Україні.
Проте відповідач у квартирі постійно проживати не став.
Надалі як відомо позивачу, подружнє життя з відповідачем та його доньки не склалося, восени 2017 року відповідач виїхав до Сполучених Штатів Америки, його місце знаходження наразі невідоме.
Тобто на сьогоднішній день відповідач багато років у квартирі позивача не мешкає, участі в утриманні житла не бере (що підтверджується квитанціями про сплату комунальних послуг), проте продовжує бути там зареєстрованим, що порушує права позивача, як власника, що призводить також до завищення нарахувань за комунальні послуги, як за особу, яка фактично не проживає у квартирі, та не неможливість оформлення ним субсидії.
12.07.2022 року позивачем разом з іншими мешканцями квартири, за участі спільної сусідки ОСОБА_9 , був складений Акт, згідно якого, позивач, ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 підтверджують, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 не проживав та не проживає більше трьох років.
Таким чином, відповідач не проживає у квартирі позивача більше одного року (а фактично майже дванадцять років) без поважної причини та участі в утриманні квартири не бере, а його реєстрація у зазначеній квартирі порушує права позивача, як власника майна.
Тобто наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратим право користування вказаним житловим приміщенням.
Ухвалою від 29.07.2022 року було відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.
В судове засідання позивач не прибув. Позивач та представник позивача адвокат Писаренко С.Ю. надали заяви, якими підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити та справу розглянути у їх відсутність, надали згоду на ухвалення заочного рішення.
Відповідач до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлялася згідно вимог чинного законодавства за адресою його реєстрації: АДРЕСА_1 , що підтверджується електронним Витягом з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя від 29.07.2022 року, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України
Будь-яких заяв, пояснень, заперечень чи відзиву щодо спростування доводів, викладених в позовній заяві, від відповідача до суду не надходило, причин неявки в судове засідання не повідомлено.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є співвласником трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 11.05.1995 року.
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання від 07.07.2022 року № 04-28/5-1720, за відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, позивач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 04.12.1979 року народження по теперішній час.
Згідно електронного Витягу з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя від 29.07.2022 року, виконаного на запит суду, за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно значиться зареєстрований відповідач ОСОБА_2 .
Разом з цим, як вбачається з акту, складеного 12.07.2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 (яка є сусідкою позивача), відповідач ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає та не проживав більше трьох років.
З врахуванням наведеного до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.
Статтею 41 Конституції України закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь які дії, які не суперечать закону.
Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Приписами ст. 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.
Відповідно до вимог ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Стаття 71 ЖК України встановлює такі строки у розмірі шести місяців та визначає підстави для продовження терміну зберігання права користування спірним житлом.
Виходячи з положень ст. 150 Житлового кодексу України та ст. 383 Цивільного кодексу України власник житла має право використовувати його для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 14-298цс19) дійшла висновку про те, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену п. 2 ст. 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.
Виселення має оцінюватися на предмет пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ, позбавлення права на житло не лише має ґрунтуватися на вимогах закону, але таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та не покладати надмірний тягар на відповідача.
Отже, при вирішенні спору про наявність передбачених законом підстав для виселення особи чи визнання такою, що втратила право користування, що за своєю суттю є позбавленням права на житло, суд у кожній конкретній справі, виходячи із принципу верховенства права, повинен провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, а й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20.10.2021 року справі № 442/8188/19 (провадження № 61-7095св21).
Судовим розглядом було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 перебував у шлюбі з дочкою позивача ОСОБА_8 з 17.06.2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. На той момент він зареєструвався у квартирі у зв`язку з необхідністю оформлення документів, які дозволяють йому постійно перебувати в України. Але подружене життя у відповідача та доньки позивача не склалося, з восени 2017 року в цієї квартирі відповідач не проживає, що підтверджується актом, а тому жодних прав у нього на користування цією квартирою у нього тривалий час не має, а реєстрація останнього у належній на праві спільної часткової приватної власності позивачу квартирі створює об`єктивні незручності та суттєві перешкоди у користуванні зазначеним майном, позивач змушений сплачувати комунальні послуги за відповідача. Майна відповідача в цьому будинку немає. Договір найму не укладався. Поштова кореспонденція надіслана відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 , ним не отримується за цією адресою.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач з восени 2017 року не проживає понад встановлені строки без поважних причин у належній позивачу на праві спільної часткової приватної власності квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Судом не встановлено того, що відповідачу з 2009 року чинились перешкоди в користуванні житлом, в якому він зареєстрований. Не встановлено також фактів звернення відповідача з заявами до поліції щодо захисту своїх прав, сплати останнім будь-яких коштів за житлово-комунальні послуги. Як встановлено, витрати по сплаті комунальних послуг несе позивач, що підтверджується наданими ним квитанціями.
Стороною позивача доведено належними та допустимими доказами те, що відповідач з восени 2017 року добровільно виїхав до Сполучених Штатів Америки, оскільки є громадянином вказаної держави.
Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач втратив інтерес до житла, в якому він зареєстрований та проживав до восени 2017 року.
З врахуванням наведеного, визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав позивача.
При цьому суд наголошує, що припинення права користування відповідача спірним житлом відповідає вимозі пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з огляду на те, що позивач, у зв`язку із реєстрації проживання відповідача у спірному житлі, позбавлений можливості отримувати житлові соціальні пільги та вимушений нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг.
У відповідності до положень ст.ст. 13, 81, 83 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. Натомість, відповідачем не надано відповідних доказів на спростування вище встановленого.
Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим слід задовольнити позовні вимоги повністю.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до п.п. 1 п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого Постановою КМУ від 07.02.2022 року № 265, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі:, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом,
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позову позивачем було сплачено 992,40 гривень судового збору, що підтверджується ІD квитанцією 6789-5427-6087-3422 від 26.07.2022 року.
Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 992,40 гривень сплаченого судового збору.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 13, 76-81, 83, 95, 247 ч. 2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280, 281, 284-289, 354, 355 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , га користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судові витрати в розмірі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40 коп.) гривень.
Вказане рішення, після набрання ним законної сили, є підставою для зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Заява про перегляд заочного рішення має відповідати вимогам, встановленим ст. 285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 ;
Представник позивача: адвокат Писаренко Сергій Юрійович, свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю № ЗП 001326, видане Радою адвокатів Запорізької області 29.06.2017 року, адреса листування: АДРЕСА_4 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .
Суддя В.О. Макаров