П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2022 року

м. Рівне

Справа № 559/3124/21

Провадження № 22-ц/4815/835/22

Головуючий у Дубенському міськрайонному суді

Рівненської області: суддя Жуковська О.Ю.

Рішення суду першої інстанції ухвалено

25 березня 2022 року в м. Дубно Рівненської області

(фіксування судового засідання за допомогою

звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось).

Повний текст складено: 31 березня 2022 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Дубенська початкова школа Дубенської міської ради Рівненської області;

представники учасників справи:

позивача адвокат Лопухович Алла Олександрівна;

відповідача адвокат Альонова Мар`яна Борисівна;

за участі: представників відповідача ОСОБА_2 та адвоката Турянської Лілії Миколаївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Дубенської початкової школи Дубенської міської ради Рівненської області на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 березня 2022 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дубенської початкової школи Дубенської міської ради Рівненської області про скасування наказу "Про відсторонення від роботи ОСОБА_3 " №105-к/тр від 18 листопада 2021 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

У грудні 2021 року в суд звернулася ОСОБА_1 до Дубенської початкової школи Дубенської міської ради Рівненської області (далі - Дубенська початкова школа) про скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Мотивуючи свої вимоги, покликалась на те, що 03 листопада 2021 року листом директора Дубенської початкової школи її було повідомлено про те, що з 08 листопада 2021 року для працівників закладів освіти буде проведено обов`язкове щеплення від COVID-19 і зобов`язано надати документ, що підтверджує наявність профілактичного щеплення, сертифікат про одужання або довідку про абсолютні протипоказання, інакше її буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати. З приводу недопустимості порушення її трудових прав роботодавцем щодо зобов`язання до щеплення позивач подавалися заяви від 03 і 06 вересня 2021 року. Однак наказом директора Дубенської початкової школи №105-к/тр від 18 листопада 2021 року ОСОБА_1 було відсторонено від роботи з 19 листопада 2021 року до усунення причин, а згодом уточнено термін - до 27 лютого 2022 року включно без збереження заробітної плати. Позивач вважала цей наказ незаконним, зокрема через те, що чинним законодавством не передбачено правової можливості відсторонення працівника від роботи із підстав відсутності щеплення від COVID -19. Також зважала на те, що вона є матір`ю трьох неповнолітніх дітей та фактично залишилася без засобів існування.

З наведених мотивів просила скасувати наказ директора Дубенської початкової школи №105-к/тр від 18 листопада 2021 року "Про відсторонення від роботи ОСОБА_3 " з 19 листопада 2021 року до усунення причин відсторонення без збереження заробітної плати, а також стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 листопада 2021 року до 27 лютого 2022 року включно.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 березня 2022 року позов задоволено.

Скасовано наказ директора Дубенської початкової школи №105-к/тр від 18 листопада 2021 року про відсторонення ОСОБА_1 від роботи з 19 листопада 2021 року без збереження заробітної плати, як незаконний.

Стягнуто з Дубенської початкової школи на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 листопада 2021 року до 27 лютого 2022 року включно у сумі 47 678,20 гривень без виключення сум на податки, збори та обов`язкові платежі, справляння і сплата яких є обов`язком роботодавця.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць з 19 листопада 2021 року до 19 грудня 2021 року включно в розмірі 14 724 гривень.

На рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу, де йшлося про його незаконність та необґрунтованість, які полягали в порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначалося, що відсторонення позивача від роботи відбувалось в порядку виконання листа Департамента освіти і науки Рівненської обласної державної адміністрації № 235/21 від 29 жовтня 2021 року, де зазначалось про необхідність відсторонення працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень, а також наказу Управління освіти Дубенської міської ради від 25 жовтня 2021 року за № 209 "Про організацію виконання рішення Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій м. Дубно від 25 жовтня 21 року. Відповідно до п. 3 підпункту 2. цього наказу керівникам закладів освіти м. Дубно було доведено про необхідність в порядку постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 відсторонення від роботи без збереження заробітної плати працівників, які не вакцинувалися від COVID-19, за винятком працівників, які мають абсолютні протипоказання. Тому, на думку заявника, Управління освіти Дубенської міської ради мало б бути залучене до участі у справі як співвідповідач. Вважає, що наказ про відсторонення позивача від роботи є правомірним і жодних її прав порушено не було. Вона не звільнена з роботи, а була тимчасово відсторонена. На час відсторонення в Дубенській початковій школі навчалося 436 дітей та перебувало 76 працівників. Тому суд при вирішенні даного спору повинен був повно та всебічно розглянути спір та надати об`єктивну оцінку тому, що у виниклих відносинах є виправданим обмеження прав позивача задля забезпечення інтересів, життя та здоров`я усіх учасників навчального процесу.

З викладених міркувань просила рішення першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

У поданому відзиві ОСОБА_1 просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Як з`ясовано, ОСОБА_1 з 01 вересня 2003 року працює в Дубенській початковій школі на посаді вчителя початкових класів (а.с.11).

03 листопада 2021 року листом директора школи за №511 позивача було повідомлено про те, що з 08 листопада 2021 року на період дії карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", щеплення від COVID-19 є обов`язковим для працівників закладів освіти. У зв`язку із цим зобов`язано надати документ, що підтверджує наявність профілактичного щеплення, сертифікат про одужання або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року №595. Роз`яснено, що якщо до цієї дати не буде подано один із зазначених документів, то ОСОБА_1 буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст. 46 КЗпП України та ст. 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" (а.с.15).

З повідомленням ОСОБА_1 особисто ознайомилась 03 листопада 2021 року, що підтверджується відповідними записами в ньому.

З витягу з Наказу №105-к/тр від 18 листопада 2021 року "По відсторонення від роботи ОСОБА_3 " видно, що позивача, вчителя початкових класів, відсторонено від роботи з 19 листопада 2021 року до усунення причин відсторонення без збереження заробітної плати (а.с.22).

Вважаючи оспорюваний наказ незаконним і таким, що порушує її трудові права, у грудні 2021 року в суд звернулася ОСОБА_4 з позовом до роботодавця з вимогами скасувати даний акт індивідуальної дії та стягнути із Дубенської початкової школи на ї користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв`язку із відстороненням.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив з того, що Конституція і чинне законодавство України не визначають серед випадків обмеження права на працю обмежень пов`язаних із щепленням проти COVID-19. Щеплення від COVID-19 не визначене як обов`язкове, а тому встановлення ж такого обмеження підзаконним нормативно-правовим актом і не в умовах воєнного чи надзвичайного станів суперечить Конституції України згідно з рішенням Конституційного Суду України №10-р/2020 від 28 серпня 2020 року. Отже, позивач зазнала протиправного втручання в її право на працю через відмову від щеплення проти COVID-19, а її право на повагу до приватного та сімейного життя було порушено. При цьому внаслідок незаконного відсторонення від роботи її також позбавлено і заробітної плати, тоді як вона є багатодітною матір`ю, залишилась без доходу, а також унеможливлено заробляти на утримання своєї родини власною працею та забезпечити мінімальні потреби для існування.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Відповідно до пунктів "а", "б" ст. 10 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Стаття 46 КЗпП України передбачає можливість відсторонення працівників від роботи лише у випадках, прямо передбачених законодавством.

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та ст. 27 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" в Україні обов`язковими є профілактичні щеплення проти туберкульозу, поліомієліту, дифтерії, кашлюка, правця та кору.

Норма частини другої ст. 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" вказують, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153 "Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням" (далі Наказ Міністерства охорони здоров`я України №2153) затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153). Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники: 1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 4) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності; 5) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; 6) установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; 7) підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.

Цим наказом передбачається, що щеплення є обов`язковим в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень відповідно до Переліку № 2153 медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.10.2011 за № 1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11.10.2019 № 2070).

Міністерство юстиції України зробило висновок, що Наказ Міністерства охорони здоров`я України № 2153 відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статті 8 цієї Конвенції "Право на повагу до приватного і сімейного життя", а також практиці Європейського суду з прав людини, свідченням чого є реєстрація цього наказу Міністерством юстиції України.

Державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів (п. 4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМУ від 28.12.1992 № 731)

Отже, якщо ставити питання обов`язковості вакцинування для працівників з наведеного переліку, то його можуть не робити лише ті працівники, які мають саме абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень.

Протипоказання до вакцинації може встановлювати сімейний або лікуючий лікар та надати відповідний висновок про тимчасове чи постійне протипоказання або про відтерміновання через COVID-19 в анамнезі. Якщо в пацієнта є протипоказання до щеплення однією з вакцин проти COVID-19 за можливості особа має вакцинуватися іншими типами вакцин.

Однак позивач відмовилася надавати своєму роботодавцю будь-які документи для підтвердження існування профілактичного щеплення чи протипоказань для цього.

Пунктом 416 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1096 від 20.10.2021) керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити:

- контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153;

- відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; а також

- взяти до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України "Про оплату праці" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу"; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання.

Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Відповідач, видавши оспорюваний наказ, застосував відсторонення ОСОБА_1 від роботи, оскільки це прямо передбачено законодавством та відповідає вимогам п. 416 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1096 від 20.10.2021).

Як правильно посилається заявник, бездіяльність роботодавця з відсторонення працівників може мати негативні наслідки для нього, адже статтею 443 КУпАП України визначено, що за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, він може бути притягнений до адміністративної відповідальності.

Між тим, в національному законодавстві відсутня норма, яка прямо дозволяла б примусову вакцинацію. Навіть якщо щеплення обов`язкове, змусити будь-кого вакцинуватися примусово неможливо, а тому у разі відсутності вакцинації чинне законодавство дозволяє відсторонювати деяких працівників без виплати заробітної плати.

Приходячи до переконання про задоволення апеляційної скарги, колегія суддів бере також до уваги постанову Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі № 337/3087/17, де зазначено, що завданням держави є забезпечення дотримання оптимального балансу між реалізацією права дитини на дошкільну освіту та інтересами інших дітей. У спорі, що розглядався, індивідуальне право (інтерес) батьків дитини і відмовитися від щеплення при збереженні обсягу права дитини на здобуття освіти, в тому числі в дошкільних закладах, протиставляється загальному праву (інтересу) інших батьків та їх дітей, які провели щеплення перед направленням дитини для здобуття освіти в дошкільних закладах, з метою забезпечення загального блага у формі права на охорону здоров`я, що, крім іншого, гарантоване статтями 3, 27 та 49 Конституції України.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тому очевидно, що при вирішенні спірних правовідносин індивідуальне право позивача нівелюється загальними засадами забезпечення охорони здоров`я населення та необхідності контролювати поширення інфекційного захворювання, зокрема, інтересами інших колег, а також батьків та дітей, які пов`язані із освітнім процесом і потребують безпечного освітнього середовища.

У постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 682/1692/17 Верховний Суд дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Тобто в цьому питанні принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто є виправданим.

Верховний Суд у постанові від 10 березня 2021 року у справі № 331/5291/19 вказував, що інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян. Держава, встановивши правило про те, що без щеплень дитина не може бути допущена до занять, не тільки реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учнів та працівників школи або дитячого садка, а й захищає таким чином власне дитину, яка не отримала профілактичних щеплень. З огляду на суспільні інтереси тимчасове відсторонення дитини від занять (до проведення щеплення, отримання позитивного висновку лікарсько-консультативної комісії) не призвело до порушення конституційного права на освіту, яку вона може отримати в інших формах.

Тобто аналогічним твердженням визнається й правомірність відсторонення викладача від роботи до проведення щеплення.

Отже, керівник навчального закладу, на якого покладено обов`язок забезпечення безпеки усіх учасників освітнього процесу, з урахуванням вимог ст. 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", прийняв рішення про тимчасове відсторонення позивача на законних підставах.

Право позивача на працю у шкільному навчальному закладі було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки ОСОБА_1 відмовилася від обов`язкового щеплення та не надала будь-яких доказів, що вона має такий стан здоров`я, який є перешкодою для вакцинування.

Держава, встановивши відсторонення педагогічних працівників від виконання обов`язків, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, в т.ч. й самих дітей.

Втручання у виді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети та є цілком необхідним у демократичному суспільстві.

Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин увагу на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Оскільки відсутні правові підстави для скасування оспорюваного наказу, тому не вбачається і мотивів для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо долучених заявником до апеляційної скарги документів, на правовій оцінці яких апеляційним судом як доказів він наполягав, то вони відхиляються з таких міркувань.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки в судовому засіданні Дубенського міськрайонного суду брав участь представник відповідача, тому йому не перешкоджало подати усі наявні докази з приводу заперечення проти позову. Між тим, колегія суддів вправі прийняти такі докази лише у виняткових випадках, зокрема, коли сторона була об`єктивно позбавлена їх подати до суду першої інстанції.

Спонуканням для прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позову відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Дубенської початкової школи Дубенської міської ради Рівненської області задовольнити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 березня 2022 року скасувати.

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні позову до Дубенської початкової школи Дубенської міської ради Рівненської області про скасування наказу "Про відсторонення від роботи ОСОБА_3 " №105-к/тр від 18 листопада 2021 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 21.06.2022

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків