Провадження № 22-ц/4808/1004/22
Провадження № 22-ц/4808/1088/22
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л.В.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.,

секретаря Працун В.В.

за участю апелянта ОСОБА_1 ,

представника апелянта адвоката Тиніва І.Д.

представника відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника відповідача адвоката Саварин С.С.

представника відповідача Шелемей Л.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скаргипредставника ОСОБА_1 адвоката Тиніва Ігоря Дмитровича на рішення Івано-Франківського міського суду від 27 червня 2022 року та додаткове рішення Івано-Франківського міського суду від 27 липня 2022 року, ухвалені у складі судді Мелещенко Л.В. у м. Івано-Франківськ, у справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського інституту післядипломної педагогічної освіти, Департаменту освіти, науки та молодіжної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації про визнання незаконними та скасування рішень атестаційних комісій, підтвердження раніше присвоєної кваліфікаційної категорії,

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Івано-Франківського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти, Департаменту освіти, науки та молодіжної політики Івано-Франківської ОДА про визнання незаконними та скасування рішень атестаційних комісій, підтвердження раніше присвоєної кваліфікаційної категорії.

В обґрунтування позову зазначала, що була прийнята на роботу в Івано-Франківський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти 21 червня 2019 року згідно наказу від 20 червня 2019 року № 30 на посаду методиста лабораторії управління та організації освіти. 04 грудня 2019 року була переведена на посаду методиста лабораторії педагогічного досвіду та етнопедагогіки інституту.

Рішенням атестаційної комісії І рівня Івано-Франківського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти від 25 березня 2021 року їй підтверджено відповідність займаній посаді методиста лабораторії педагогічного досвіду та етнопедагогіки інституту та присвоєно кваліфікаційну категорію «спеціаліст другої категорії». Вважаючи прийняте рішення атестаційної комісії незаконним, вона подала апеляційну скаргу до атестаційної комісії ІІІ рівня при Міністерстві освіти та науки України. Апеляційну скаргу комісією було залишено без задоволення, а рішення атестаційної комісії без змін.

Вважає рішення атестаційної комісії ІІІ рівня від 13 травня 2021 року та рішення атестаційної комісії І рівня від 25 березня 2021 року в частині присвоєння їй кваліфікаційної категорії «спеціаліст другої категорії» незаконними та такими, що безпідставно знижують раніше досягнутий нею кваліфікаційний рівень «спеціаліст вищої категорії».

Вказувала на те, що атестація як методиста лабораторії педагогічного досвіду та етнопедагогіки інституту проведена з порушенням законодавства України. Так, в атестаційному листі від 25 березня 2021 року у розділі «Дата та розділи проведення попередньої атестації» безпідставно зазначено про те, що вона атестується вперше, оскільки вперше вона атестувалася 29 березня 2002 року як педагог-організатор Калуської спецшколи-інтернату для дітей зі зниженим слухом з присвоєнням їй другої кваліфікаційної категорії, що підтверджується Атестаційним листом від 29 березня 2002 року.

Крім того, до моменту поступлення на роботу в Івано-Франківський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти вона з 09 вересня 2016 року працювала вчителем музичного мистецтва та художньої культури Калуської гімназії імені Дмитра Бахматюка з присвоєною їй кваліфікаційною категорією «спеціаліст вищої категорії». Досягнутий нею кваліфікаційний рівень у подальшому не було ані знижено, ані скасовано.

У своєму листі Міністерство освіти та науки України від 14 січня 2021 року за № 1/11-175, розглянувши її звернення, повідомило про те, що відповідно до пункту 3.2 Типового положення за працівниками, які перервали роботу на педагогічній посаді (незалежно від тривалості перерв у роботі), зберігаються присвоєні за результатами атестаційної комісії кваліфікаційні категорії та педагогічні звання. Атестація таких працівників здійснюється не пізніше ніж через два роки після прийняття їх на роботу. Також згідно із пунктом 3.27 Типового положення, за педагогічними працівниками, які переходять на роботу з одного навчального закладу до іншого, а також інші педагогічні посади у цьому закладі, зберігаються присвоєні кваліфікаційні категорії (тарифні розряди) та педагогічні звання до наступної атестації. За педагогічними працівниками, які переходять на посади методистів, зберігаються присвоєні попередньою атестацією кваліфікаційні категорії. Атестація таких працівників здійснюється не пізніше ніж через два роки після переходу на посаду методиста.

Тобто Міністерство освіти і науки України в своєму листі роз`яснило, що оскільки на посаді вчителя музичного мистецтва їй було присвоєно кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії», то при переході (прийнятті у разі перерви в роботі) на посаду методиста за нею до наступної атестації мала зберігатися зазначена (вища) кваліфікаційна категорія.

Аналогічні роз`яснення надані і у відповіді Профспілки працівників освіти і науки України від 23 грудня 2020 року за № 109-3 та у роз`ясненнях Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 01 лютого 2021 року № 06-13/15-10/640.

У даному випадку ректор Івано-Франківського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти у виданій їй характеристиці від 13 березня 2021 року вказав виключно позитивні ознаки її професійної підготовки та загальнолюдських і ділових якостей. При цьому, безпідставно зазначив про те, що вона атестується вперше і може бути атестована на присвоєння кваліфікаційної категорії «спеціаліст першої категорії». Ознайомившись з характеристикою, вона письмово виразила свої заперечення, зазначивши, що має присуджений науковий ступінь кандидата наук з державного управління та присвоєну кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії».

Звертала увагу суду на те, що при призначенні на посаду педпрацівника особи, яка має науковий ступінь, кваліфікаційна категорія «спеціаліст вищої категорії» присвоюється без проведення атестації і прийняття рішення атестаційною комісією. Вона ж клопотала про проведення атестації виключно з метою необґрунтованого зниження раніше досягнутого нею рівня кваліфікаційної категорії.

Із урахуванням викладеного, позивачка просила визнати незаконним та скасувати рішення Атестаційної комісії ІІІ рівня при Департаменті освіти, науки та молодіжної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 13 травня 2021 року та рішення атестаційної комісії І рівня Івано-Франківського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти від 25 березня 2021 року в частині присвоєння їй кваліфікаційної категорії «спеціаліст другої категорії»; зобов`язати атестаційну комісію І рівня Івано-Франківського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти, відповідно до поданої нею заяви від 09 жовтня 2020 року, подати клопотання до атестаційної комісії ІІІ рівня при Департаменті освіти, науки та молодіжної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації про підтвердження кваліфікаційної категорії «спеціаліст вищої категорії»; судові витрати покласти на відповідачів (а.с. 32-38, том 1).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 червня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі (а.с. 205-206, 209-225, том 1).

Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 липня 2022 року частково задоволено заяву Івано-Франківського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти про ухвалення додаткового рішення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Івано-Франківського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти понесені витрати за надання професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 9000 грн.

У задоволенні решти вимог заяви відмовлено (а.с. 253-258, том 1).

Представник ОСОБА_1 адвокат Тинів І.Д. подав апеляційну скаргу на рішення суду, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи.

Представник апелянтки не погоджується зі встановленими судом обставинами справи, зокрема щодо того, що у трудовій книжці ОСОБА_1 , що була подана при прийнятті на роботу, був відсутній запис про встановлення кваліфікаційного рівня «спеціаліст вищої категорії» та щодо того, що такий запис був дописаний ОСОБА_1 , оскільки зазначений запис був зроблений ще 09 вересня 2016 року при прийнятті ОСОБА_1 на роботу вчителем музичного мистецтва та художньої культури, де їй була і встановлена ця кваліфікаційна категорія.

Щодо наявності двох різних за змістом копій трудової книжки, наданої ОСОБА_1 та Івано-Франківським обласним інститутом післядипломної педагогічної освіти, представник апелянтки вказує на те, що він у суді першої інстанції просив суд безпосередньо дослідити оригінал трудової книжки. Однак, суд у відмовив у задоволенні такого клопотання, хоча жодних об`єктивних перешкод для дослідження трудової книжки не було.

ОСОБА_1 у суді першої інстанції категорично заперечувала той факт, що вона вносила будь-які дописи до трудової книжки. Проте, суд цього не врахував та надав перевагу ксерокопії трудової книжки, наданої Івано-Франківським обласним інститутом післядипломної педагогічної освіти. Крім того, суд не врахував й того, що він витребовував з Міністерства освіти і науки України копію трудової книжки ОСОБА_1 , яка подавалася нею туди 25 жовтня 2019 року і вже містила запис щодо присвоєння останній кваліфікаційної категорії «спеціаліст вищої категорії».

Також представник апелянтки не погоджується із твердженнями суду першої інстанції про те, що на запит ректора Івано-Франківського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти не було надано жодних документів про присвоєння ОСОБА_1 кваліфікаційної категорії «спеціаліст вищої категорії». Уважає, що такий висновок суду є необґрунтованим та не відповідає фактичним обставинам справи, так як ОСОБА_1 при прийнятті на роботу в Івано-Франківський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти надала достатньо документів на підтвердження цього, а саме: автобіографію та трудову книжку. Крім того, апелянтка повідомляла про даний факт на співбесіді, де вирішувалося питання її прийняття на роботу.

Представник апелянтки також уважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що за час роботи в Калуському ліцеї імені Дмитра Бахматюка Калуської міської ради Івано-Франківської області ОСОБА_1 не атестувалася, оскільки розірвала трудові відносини з ліцеєм. Насправді ж, апелянтка не атестувалася з тих підстав, що відсутні були підстави для проведення атестації, через те, що їй уже було присвоєно кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії» відповідно до пункту 5 Порядку присвоєння кваліфікаційних категорій і педагогічних звань педагогічних працівників.

Твердження суду першої інстанції, згідно з якими ОСОБА_1 було відомо про її кваліфікаційну категорію спеціаліста, оскільки вона ознайомилася з наказом № 30 від 20 червня 2019 року «Про прийняття на роботу» та наказом № 70 від 03 грудня 2019 року «Про перевід», які містили інформацію про зазначену категорію, представник апелянтки уважає безпідставними, оскільки апелянтка з такими наказами не ознайомлювалася, її підпис на них виглядає сумнівно та суттєво відрізняється від її оригінального підпису, що вірогідно свідчить про те, що він був підроблений і замість неї підписалася інша особа.

Крім того, представник апелянтки вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував роз`яснення Управління Держпраці в Івано-Франківській області, Міністерства освіти та науки України, Профспілки працівників освіти і науки України, вважаючи, що ОСОБА_1 самовільно трактувала наявність у неї саме кваліфікаційного рівня «спеціаліст вищої категорії», оскільки вказаний кваліфікаційний рівень дійсно був їй присвоєний.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не повинен був приймати в якості доказу акт Управління Держпраці в Івано-Франківській області, складений за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці від 25 березня 2021 року № 113/0264/АВ, згідно із яким не виявлено жодних порушень вимог законодавства щодо правильності присвоєння ОСОБА_1 кваліфікаційного рівня, з огляду на таке. Вказаний акт складався за відсутності ОСОБА_1 і на ньому відсутній її підпис. Інспектор, який складав такий акт на власний розсуд протрактував норми законодавства. Крім того, управління Держпраці в Івано-Франківській області під час проведення інспектування керувалося Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 823. Проте, рішенням Окружного Адміністративного Суду міста Києва від 28 квітня 2021 року у справі № 640/17424/19, залишеним без змін рішенням Шостого Апеляційного Адміністративного Суду від 14 вересня 2021 року вказану постанову КМУ визнано протиправною та нечинною, а отже, акт перевірки, складений із урахуванням такої постанови також є протиправним і нечинним.

Представник апелянтки уважає неправильним також висновок суду першої інстанції про те, що на спірні правовідносини не поширюється дія пункту 3.27 Типового положення про атестацію педагогічних працівників. На його думку, той факт, що апелянтка працювала державним службовцем не позбавляє останню присвоєної їй кваліфікаційної категорії «спеціаліст вищої категорії».

Крім того, вказує на те, що суд першої інстанції не застосував при вирішенні даного спору постанову КМУ від 23 грудня 2015 року № 1109 «Про затвердження переліку кваліфікаційних категорій і педагогічних звань педагогічних працівників», згідно із якою при працевлаштуванні на педагогічну посаду особи, яка має науковий ступінь, атестацію проводити не потрібно, такій особі присвоюється кваліфікаційна категорія «спеціаліст вищої категорії».

Вказана постанова Кабінету Міністрів України за юридичною силою є вищим нормативно-правовим актом, аніж наказ Міністерства освіти у науки України від 06 жовтня 2010 року № 930, яким затверджено Типове положення про атестацію педагогічних працівників, а тому саме вона підлягає застосуванню в першу чергу до спірних правовідносин.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання атестаційної комісії І рівня Івано-Франківського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти подати клопотання до атестаційної комісії ІІІ рівня при Департаменті освіти, науки та молодіжної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації про підтвердження кваліфікаційної категорії «спеціаліст вищої категорії», представник апелянтки звертає увагу суду на те, що заяву про підтвердження вищої кваліфікаційної категорії остання подала вчасно, термін дії встановлених кваліфікаційних категорій 5 років, а відтак, оскільки вищу кваліфікаційну категорію апелянтці встановлено 09 вересня 2016 року, то до 09 вересня 2021 року вона повинна була підтвердити встановлену їй категорію згідно Типового положення про атестацію.

Із урахуванням викладеного, представник апелянтки просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити у повному обсязі.

Директор департаменту освіти і науки Івано-Франківської обласної державної адміністрації у відзиві на апеляційну скаргу посилається на те, що доводи та аргументи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, а отже не заслуговують на увагу суду.

Представник відповідача заперечує доводи апеляційної скарги про те, що апелянтка при прийнятті на роботу до Івано-Франківського обласного інституту післядипломної освіти надала достатньо документів, які би підтверджували присвоєння їй кваліфікаційної категорії «спеціаліст вищої категорії», оскільки автобіографія не може вважатися належним документом на підтвердження факту присвоєння кваліфікаційної категорії. Такий документ має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її професійної чи службової компетенції за визначеною законом формою та належними реквізитами.

Також представник департаменту вказує на те, що доводи апеляційної скарги, згідно із якими атестацію не потрібно проводити при працевлаштуванні на педагогічну посаду особи, яка має науковий ступінь, є маніпулятивними, оскільки в постанові Кабінету Міністрів України, на яку посилається представник апелянтки не зазначається про не обов`язковість атестації у вказаному випадку.

Більше того, особа, яка має науковий ступінь може пройти позачергову атестацію за її ж заявою відповідно до п. 1.9. Типового положення про атестацію педагогічних працівників.

Крім того, представник департаменту звертає увагу суду на помилковість тверджень представника апелянтки щодо присвоєння ОСОБА_1 кваліфікаційної категорії «спеціаліст вищої категорії» при прийнятті її на посаду вчителя музичного мистецтва та художньої культури Калуської гімназії імені Дмитра Бахматюка, оскільки єдиним уповноваженим органом, який може присвоїти педагогічному працівнику кваліфікаційну категорію є атестаційна комісія відповідного рівня, апелянтка за час роботи в ліцеї не атестувалася, оскільки розірвала трудові відносини, відповідно їй не могло бути присвоєно кваліфікаційну категорію.

За таких обставин, директор департаменту освіти і науки Івано-Франківської обласної державної адміністрації просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу ректор Івано-Франківського інституту післядипломної педагогічної освіти просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки, вважає, що таке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача заперечує доводи апеляційної скарги щодо подання апелянткою при прийнятті на роботу в інститут доказів про наявність у неї кваліфікаційної категорії «спеціаліст вищої категорії», з огляду на те, що така кваліфікаційна категорія їй ніколи не присвоювалась.

Так, в наказах про прийняття ОСОБА_1 на посаду методиста лабораторії управління та організацію освіти та про переведення її на посаду методиста лабораторії педагогічного досвіду та етнопедагогіки, зазначалася її кваліфікаційна категорія спеціаліст. Апелянтка була ознайомлена із зазначеними наказами, що підтверджується відповідною відміткою. Жодних заперечень щодо присвоєння їй кваліфікаційної категорії «спеціаліст» апелянтка не висловлювала та не надала доказів на підтвердження присвоєння їй будь-якої іншої кваліфікаційної категорії. На час прийняття її на роботу в інститут в трудовій книжці був відсутній запис про встановлення кваліфікаційної категорії «спеціаліст вищої категорії», що підтверджується копією її трудовою книжки.

Крім того, до особової справи апелянтка не долучила атестаційний лист про проходження атестації за раніше займаними педагогічними посадами та присвоєння кваліфікаційної категорії, хоча працівник інституту при прийнятті на роботу пропонувала надати апелянтці атестаційні листи у випадку їх наявності. Більше того, в автобіографії від 21 червня 2019 року, яка міститься в особовій справі ОСОБА_1 , остання не згадує про присвоєння їй будь-якої кваліфікаційної категорії, у тому числі, «спеціаліст вищої категорії».

За таких обставин, представник відповідача уважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у матеріалах справи відсутні докази про присвоєння апелянтці кваліфікаційного рівня «спеціаліст вищої категорії».

При цьому, представник відповідача вказує на те, що наказ Калуської гімназії імені Дмитра Бахматюка від 09 вересня 2016 року № 21/01-02, яким ОСОБА_1 прийнято на роботу вчителем музичного мистецтва та художньої культури та встановлено їй оплату праці за кваліфікаційною категорією «спеціаліст вищої категорії» не можна вважати належним доказом щодо присвоєння апелянтці вказаної кваліфікаційної категорії, оскільки у наказі відсутня будь-яка інформація щодо присвоєння такої категорії, а керівник закладу не наділений повноваженнями щодо вчинення дій по присвоєнню кваліфікаційних категорій, це виключна компетенція кваліфікаційних комісій за результатами проведення атестації.

Також представник відповідача погоджується із висновком суду першої інстанції що до спірних правовідносин неможливо застосувати п. 3.27 Типового положення про атестацію педагогічних працівників, згідно із яким за педагогічними працівниками, які переходять з одного навчального закладу до іншого, а також на інші педагогічні посади у цьому самому закладі, зберігаються присвоєні кваліфікаційні категорії та тарифні звання до наступної атестації, оскільки попереднє місце роботи ОСОБА_1 не є навчальним закладом, а є органом державної влади.

Крім того, представник Івано-Франківського інституту післядипломної педагогічної освіти вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо недопустимості в якості доказу акта Управління Держпраці в Івано-Франківській області, складеного за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері охорони праці від 25 березня 2021 року № 113/0264/АВ, оскільки такий складено до набрання законної сили рішення про визнання протиправною та нечинною постанови КМУ від 21 серпня 2019 року № 823 «Про порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю».

Представник ОСОБА_1 адвокат Тинів І.Д. також подав апеляційну скаргу на додаткове рішення суду, в якій зазначив, що оскільки рішення суду прийнято з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, то і додаткове рішення, яке випливає із нього, необхідно скасувати, як таке, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Крім того, представник апелянтки вважає, що враховуючи предмет спору, складність справи, значення справи для сторін, конкретні обставини справи, відшкодування правничої допомоги у розмірі 9000 грн є неспівмірною із складністю цієї справи та надмірною виходячи з фактичного обсягу наданих правничих послуг та затраченим часом для їх надання.

Просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні відшкодування витрат на правничу допомогу Івано-Франківському обласному інституту післядипломної освіти відмовити в повному обсязі.

Ректор Івано-Франківського інституту післядипломної педагогічної освіти подав відзив на апеляційну скаргу, в якій просить додаткове рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення судових витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. Однак, всупереч зазначеному, ані позивачка, ані її представник в суді першої інстанції не заявляли такого клопотання. З огляду на це, представник відповідача вважає, що стягнена судом сума витрат на професійну правнича допомогу є розумною та такою, що відображає реальність адвокатських витрат, а тому відсутні правові підстави щодо задоволення заяви інституту про стягнення вказаних витрат.

У судовому засіданні апелянтка ОСОБА_1 та її представник адвокат Тинів І.Д. підтримали вимоги апеляційних скарг, просили такі задоволити.

Представники Івано-Франківського інституту післядипломної педагогічної освіти Шелемей Л.Я. та адвокат Саварин С.С. заперечили щодо задоволення апеляційних скарг, просили оскаржувані рішення суду залишити без змін.

Представники Департаменту освіти, науки та молодіжної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації Білецька Н.А. та Грабовська Н.Л. також заперечили щодо задоволення апеляційних скарг представника ОСОБА_1 адвоката Тиніва І.Д. Оскаржувані рішення суду першої інстанції просили залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді методиста лабораторії педагогічного досвіду та етнопедагогіки Івано-Франківського інституту післядипломної педагогічної освіти.

09 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Голови атестаційної комісії Івано-Франківського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти із заявою, в якій просила порушити клопотання перед атестаційною комісією вищого рівня присвоїти їй кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії» або про її відповідність раніше встановленій кваліфікаційній категорії «спеціаліст вищої категорії» у 2016 році відповідно до п. 5 Порядку присвоєння кваліфікаційних категорій і педагогічних звань (а.с.11, том 1).

12 березня 2021 року ректором Івано-Франківського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти надана характеристика ОСОБА_1 , відповідно до якої остання відповідає займаній посаді та може бути атестована на присвоєння кваліфікаційної категорії «спеціаліст першої категорії» (а.с.15, том 1).

Згідно атестаційного листа від 29 березня 2002 року, ОСОБА_1 заслуговує встановлення кваліфікаційної категорії - педагог-організатор другої категорії (а.с.12, том 1).

За наслідком атестації 31 березня 2021 року ОСОБА_1 отримала атестаційний лист від 25 березня 2021 року, згідно якого їй було присвоєно кваліфікаційну категорію «спеціаліст другої категорії» (а.с.8, том 1). Відповідно до витягу з протоколу засідання атестаційної комісії при Івано-Франківському обласному інституті післядипломної педагогічної освіти від 25 березня 2021 року № 2, вирішено атестувати ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді та присвоїти кваліфікаційну категорію «спеціаліст другої категорії», за 15, проти 1 (а.с.90-91, том 1).

З таким рішенням ОСОБА_1 не погодилася та 08 квітня 2021 року подала апеляцію. 19 травня 2021 року Департамент освіти, науки та молодіжної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації повідомив ОСОБА_1 про те, що за результатами розгляду її апеляції, атестаційна комісія ІІІ рівня при Департаменті освіти, науки та молодіжної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації 13 травня 2021 року прийняла рішення про залишення рішення атестаційної комісії І рівня Івано-Франківського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти без змін, а апеляцію - без задоволення (а.с.9, том 1).

Відповідно до Витягу з Протоколу № 6 засідання атестаційної комісії ІІІ рівня при Департаменті освіти, науки та молодіжної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 13 травня 2021 року, прийнято рішення: залишити рішення атестаційної комісії І рівня Івано-Франківського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти без змін, а апеляцію ОСОБА_1 без задоволення. Результати голосування: «за» - 15, «проти» - 0, «утримався» - 0 (а.с.10, том 1).

Крім того встановлено, що на підставі наказу Управління освіти Калуської міської ради від 07 вересня 2016 року № 89/03-01 ОСОБА_1 прийнято на роботу вчителем музичного мистецтва та художньої культури Калуської гімназії імені Дмитра Бахматюка Калуської міської ради 09 вересня 2016 року (а.с.13, 79, том 1). Відповідно до даного наказу їй встановлено оплату праці за кваліфікаційною категорією «спеціаліст вищої категорії» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2015 року № 1109 із врахуванням надбавок: 10 % посадового окладу за вислугу років (постанова Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 року № 78, зі змінами), 20 % за престижність праці (постанова Кабінету Міністрів України від 23 березня 2011 року № 373), 10 % посадового окладу за роботу в певних типах навчальних закладів (гімназії) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2007 року № 643 та 10% посадового окладу відповідно до рішення Калуської міської ради від 05 січня 2015 року № 2826 (а.с.66, том 1).

Відповідно до листа Калуського ліцею імені Дмитра Бахматюка Калуської міської ради Івано-Франківської області № 01-29/81 від 02 квітня 2021 року, адресованому ректору Івано-Франківського ОІППО, методист Івано-Франківського ОІППО ОСОБА_1 не зверталася щодо внесення зміни запису у трудовій книжці, під час роботи була включена до списку педагогічних працівників, які підлягали атестації у 2018 році, однак атестація педагога не відбулася через розірвання трудових відносин (а.с.67, том 1).

Відповідно до листа управління освіти Калуської міської ради № 01-16/259 від 05 квітня 2021 року, адресованому ректору Івано-Франківського ОІППО, методист Івано-Франківського ОІППО ОСОБА_1 не зверталася про зміну запису в трудовій книжці, засідання атестаційної комісії щодо встановлення ОСОБА_1 кваліфікаційної категорії «спеціаліст вищої категорії» не проводилось (а.с. 68, том 1).

Згідно із актом управління Держпраці в Івано-Франківській області, складеним 25 березня 2021 року за результатами проведеного позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, праці, зайнятості населення, зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснення державного гірничого нагляду № ІФ 113/0264/АВ, головним державним інспектором Середюк Я.З. не виявлено порушень вимог законодавства у Івано-Франківському обласному інституті післядипломної педагогічної освіти Івано-Франківської обласної державної адміністрації за зверненням ОСОБА_1 .

В акті зазначено, що відповідно до пункту 5 Порядку присвоєння кваліфікаційних категорій і педагогічних звань педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2015 року №1109, у разі призначення на посаду педагогічного працівника особі, яка має науковий ступінь присвоюється кваліфікаційна категорія «спеціаліст вищої категорії». У особовій картці ОСОБА_1 зазначено, що вона отримала науковий ступінь кандидат наук з державного управління. Відповідно до пункту 6 зазначеного вище порядку, кваліфікаційні категорії і педагогічні звання присвоюються педагогічним працівникам за результатами атестації, що проводяться в порядку, встановленому МОН. Однак, атестаційний лист ОСОБА_1 щодо проходження її атестації для присвоєння кваліфікації «спеціаліст вищої категорії» у Калуській гімназії імені Дмитра Бахматюка Калуської міської ради в Івано-Франківському обласному інституті післядипломної педагогічної освіти відсутній. Тому при прийнятті ОСОБА_1 на роботу у Івано-Франківський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти Івано-Франківської обласної державної адміністрації її було тарифіковано за кваліфікаційною категорією «спеціаліст» з оплатою праці за 11 тарифним розрядом (а.с.69-78, том 1).

ОСОБА_1 на підставі прилюдного захисту дисертації присуджено науковий ступінь кандидата наук з державного управління із спеціальності теорія та історія державного управління, що підтверджується дипломом кандидата наук ДК № 008283 (а.с.24, том 1).

Наказом Обласного інституту післядипломної педагогічної освіти № 30 від 20 червня 2019 року прийнято ОСОБА_1 на посаду методиста лабораторії управління та організації освіти Івано-Франківського обласного інституту післядипломної освіти, згідно поданої заяви (педагогічний стаж 10 років 28 днів, кваліфікаційна категорія спеціаліст) (а.с.63, том 1).

Наказом Обласного інституту післядипломної педагогічної освіти № 70 від 03 грудня 2019 року переведено ОСОБА_1 з 04 грудня 2019 року з посади методиста лабораторії управління та організації освіти на посаду методиста лабораторії педагогічного досвіду та етнопедагогіки Івано-Франківського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти, згідно поданої заяви (кваліфікаційна категорія спеціаліст, педагогічний стаж 10 років 6 місяців 10 днів) (а.с.64, том 1).

Відповідно до листа від 22 березня 2021 року № 01/276, адресованого ОСОБА_1 , Івано-Франківський інститут післядипломної педагогічної освіти виявив невідповідність запису № 23 від 09 червня 2016 року в її трудовій книжці, яка міститься в особовій справі копії трудової книжки, зробленій в день її прийняття на роботу, а саме дописано текст: «встановити кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії» (а.с.89, том 1).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконними та скасування вказаних рішень атестаційних комісій, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка не надала жодних належних та допустимих доказів про наявність у неї кваліфікаційного рівня «спеціаліст вищої категорії», що дає підстави вважати, що рішення атестаційної комісії ІІІ рівня при Департаменті освіти, науки та молодіжної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 13 травня 2021 року та рішення атестаційної комісії І рівня Івано-Франківського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти від 25 березня 2021 року в частині присвоєння ОСОБА_1 кваліфікаційної категорії «спеціаліст другої категорії» прийняті відповідно до вимог Типового положення про атестацію педагогічних працівників і атестаційні комісії під час її проведення діяли в межах своїх повноважень та у спосіб, визначений законом. Необ`єктивного чи упередженого ставлення атестаційних комісій до позивачки судом не встановлено, а останньою не доведено, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що оскільки відмовлено у задоволенні вимог позивачки про визнання незаконними та скасування рішень атестаційних комісій, то вимоги про підтвердження раніше присвоєної кваліфікаційної категорії також не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Підставою для звернення з позовом ОСОБА_1 послужило те, що остання просила в порядку атестації підтвердити їй кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії», яку вона набула згідно Наказу Калуської гімназії імені Дмитра Бахматюка Калуської міської ради Івано-Франківської області № 21/01-02 від 09 вересня 2016 року.

Разом з тим, як правильно встановив суд першої інстанції, така категорія у встановленому порядку ОСОБА_1 не присвоювалася, що випливає з наступного.

Відповідно до пункту 4 Порядку присвоєння кваліфікаційних категорій і педагогічних звань педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2015 року № 1109 Про затвердження переліку кваліфікаційних категорій і педагогічних звань педагогічних працівників та порядку їх присвоєння (далі Порядок), чинного на момент прийняття ОСОБА_1 на роботу вчителем музичного мистецтва та художньої культури Калуської гімназії імені Дмитра Бахматюка (09 вересня 2016 року), кваліфікаційна категорія «спеціаліст вищої категорії» та педагогічні звання присвоюються атестаційною комісією відповідного органу управління освітою.

Відповідно до пунктів 5, 6 Порядку, кваліфікаційна категорія присвоюється у разі призначення на посаду педагогічного працівника, на якій передбачено її присвоєння: особі, яка має науковий ступінь, - «спеціаліст вищої категорії».

Кваліфікаційні категорії і педагогічні звання присвоюються педагогічним працівникам за результатами атестації, що проводиться у порядку, встановленому МОН.

Наказом МОН від 06 жовтня 2010 року № 930 затверджено Типове положення про атестацію педагогічних працівників (далі Положення).

Пунктом 1.2. Положення встановлено, що атестація педагогічних працівників - це система заходів, спрямована на всебічне комплексне оцінювання їх педагогічної діяльності, за якою визначаються відповідність педагогічного працівника займаній посаді, рівень його кваліфікації, присвоюється кваліфікаційна категорія, педагогічне звання.

Атестація педагогічних працівників навчальних та інших закладів є обов`язковою (пункт 1.5. Положення).

Відповідно до пункту 4.2. Положення, за результатами атестації педагогічним працівникам присвоюються кваліфікаційні категорії: «спеціаліст», «спеціаліст другої категорії», «спеціаліст першої категорії», «спеціаліст вищої категорії».

Згідно із пунктом 3.15. Положення, рішення атестаційної комісії повідомляється педагогічному працівнику одразу після її засідання під підпис. На кожного педагогічного працівника, який атестується, оформлюється атестаційний лист у двох примірниках за формою згідно з додатком, один з яких зберігається в особовій справі педагогічного працівника, а другий не пізніше трьох днів після атестації видається йому під підпис.

Відповідно до пункту 6.1. Положення, у разі прийняття атестаційною комісією позитивного рішення керівник закладу або органу управління освітою протягом п`яти днів після засідання атестаційної комісії видає відповідний наказ про присвоєння кваліфікаційних категорій (встановлення тарифних розрядів), педагогічних звань. Наказ у триденний строк доводиться до відома педагогічного працівника під підпис та подається в бухгалтерію для нарахування заробітної плати (з дня прийняття відповідного рішення атестаційною комісією).

Отже за змістом наведених норм кваліфікаційні категорії і педагогічні звання присвоюються педагогічним працівникам за результатами атестації.

Дійсно, пунктом 5 наведеного Порядку (в редакції чинній на час видачі наказу гімназії) передбачалося, що кваліфікаційна категорія присвоюється у разі призначення на посаду педагогічного працівника, на якій передбачено її присвоєння: особі, яка має науковий ступінь, - «спеціаліст вищої категорії».

Проте, отримання наукового ступеня за змістом даного пункту не означає автоматичне присвоєння такої категорії. Зміст даного пункту слід розуміти не окремо, а в контексті цілого Порядку, яким чітко визначено, що особі, яка має науковий ступінь, - присвоюється найвища категорія «спеціаліст вищої категорії» як заохочення, однак в спосіб визначений Порядком, тобто рішенням атестаційної комісії.

Даючи оцінку цій обставині в ході перегляду справи встановлено, що підставою на яку посилається позивач, отримання нею категорії,- є вже згаданий наказ Калуської гімназії імені Дмитра Бахматюка Калуської міської ради Івано-Франківської області № 21/01-02 від 09 вересня 2016 року.

За змістом наказу, позивача прийнято на роботу вчителем музичного мистецтва та художньої культури Калуської гімназії імені Дмитра Бахматюка 09 вересня 2016 року. Встановлено оплату праці за кваліфікаційною категорією «спеціаліст вищої категорії» (а.с.66, том 1).

Цьому наказу передував наказ Управління освіти Калуської міської ради від 07.09.16 р. за № 89/03-01 такого ж змісту.

Зі змісту даного наказу випливає, що позивачу встановлено оплату праці за кваліфікаційною категорією «спеціаліст вищої категорії» на підставі представленого нею подання директора гімназії та диплому кандидата наук з державного управлівння. Це вбачається з долучених до наказу документів, оскільки будь-які інші підстави не вказано.

Однак, позивач не заперечила, що рішення атестаційної комісії з цього приводу не приймалося, відповідно документу, на підставі якого позивачу встановлено категорію не існує. Сам по собі наказ та встановлення ним оплати згідно категорії не є таким рішенням.

Без рішення відповідної комісії у роботодавця не було підстав для визначення кваліфікаційної категорії наказом про прийняття.

Таким чином, висновок суду в цій частині є правильним та обґрунтованим.

Щодо запису у трудовій книжці про присвоєння кваліфікаційної категорії, слід зазначити, що судом оглянуто оригінал трудової книжки ОСОБА_1 .

Згідно із записом № 23 у трудовій книжці ОСОБА_1 зазначено, що 09 вересня 2016 року її прийнято на роботу вчителем музичного мистецтва та художньої культури Калуської гімназії імені Дмитра Бахматюка Калуської міської ради Івано-Франківської області, встановлено кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії» (а.с.19-23, том 1).

Згідно із цим же записом № 23 у копії трудової книжки ОСОБА_1 , наданій Івано-Франківським обласним інститутом післядипломної педагогічної освіти, остання прийнята на роботу вчителем музичного мистецтва та художньої культури 09 вересня 2016 року до Калуської гімназії імені Дмитра Бахматюка Калуської міської ради Івано-Франківської області. При цьому, запис про «встановлення кваліфікаційної категорії «спеціаліст вищої категорії»», в такій копії відсутній (а.с.80-88, 189, том 1).

Судом першої інстанції при оцінці обставини щодо існування двох різних копій витягу з книжки із записом та без нього, поставлено під сумнів достовірність даних трудової книжки.

Апеляційний суд за клопотанням апелянта оглянув у засіданні суду оригінал трудової книжки, однак остання не змогла об`єктивно пояснити причину існування двох різних засвідчених копій. Також, за правилами ведення трудових книжок, зміст Наказу про прийом на роботу послідовно переноситься в запис трудової книжки, однак в даному випадку, такого запису у наказі про прийом на роботу ОСОБА_1 до Калуської гімназії імені Дмитра Бахматюка від 09 вересня 2016 року за № 21/01-02 немає.

Разом з тим, не зважаючи на наведене, дані трудової книжки без існування правової підстави для встановлення спірної категорії не є достатнім доказом такого встановлення.

Крім наведеного, слід зазначити, що згідно з пп. 3.27. - 3.30., 4.7., Наказу МОН від 06 жовтня 2010 року № 930 про затвердження Типового положення про атестацію педагогічних працівників передбачено, що за педагогічними працівниками, які переходять на роботу з одного навчального закладу до іншого, а також на інші педагогічні посади у цьому самому закладі, зберігаються присвоєні кваліфікаційні категорії (тарифні розряди) та педагогічні звання до наступної атестації. для встановлення спірної категорії не є достатнім доказом такого встановлення.

За педагогічними працівниками, які переходять на посади методистів, вихователів-методистів, зберігаються присвоєні попередньою атестацією кваліфікаційні категорії. Атестація таких працівників здійснюється не пізніше ніж через два роки після переходу на посаду методиста або вихователя-методиста.

При переході педагогічного працівника з методичної установи на педагогічні посади до навчального закладу за ним зберігається присвоєна раніше кваліфікаційна категорія до наступної атестації.

Педагогічні працівники, яким у міжатестаційний період присуджено наукові ступені або присвоєно вчені звання, атестуються без попереднього проходження підвищення кваліфікації, якщо їх діяльність за профілем збігається з присудженим науковим ступенем або присвоєним вченим званням.

Контроль за додержанням порядку проведення атестації педагогічних працівників здійснюється керівниками навчальних та інших закладів, органів управління освітою, де створено атестаційні комісії.

Кваліфікаційна категорія та педагогічне звання, присвоєні педагогічному працівнику за результатами атестації, можуть змінюватися лише за рішенням атестаційної комісії.

Присвоєння кваліфікаційних категорій за результатами атестації здійснюється послідовно.

Педагогічні працівники, які в міжатестаційний період підготували переможців III етапу всеукраїнських або міжнародних учнівських та студентських олімпіад з базових навчальних предметів; переможців III етапу всеукраїнських або міжнародних спортивних змагань; переможців всеукраїнських конкурсів фахової майстерності серед учнів професійно-технічних навчальних закладів, переможців всеукраїнського конкурсу - захисту науково-дослідницьких робіт учнів - членів Малої академії наук, а також педагогічні працівники, які стали переможцями або лауреатами конкурсів фахової майстерності, що проводяться центральними органами виконавчої влади, мають наукові ступені, вчені або почесні звання, якщо їх діяльність за профілем збігається з наявним науковим ступенем, ученим (почесним) званням, атестуються без додержання послідовності в присвоєнні кваліфікаційних категорій та строку проведення позачергової атестації.

Тобто аналізуючи норми Положення, слід дійти висновку, що присвоєння кваліфікаційної категорії осіб, які мають наукові ступені, вчені або почесні звання, якщо їх діяльність за профілем збігається з наявним науковим ступенем, ученим (почесним) званням здійснюється через атестацію. Дане Положення не суперечить змісту Постанови КМУ 1109, на чому наполягає позивач.

Разом з тим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дав неправильну оцінку Положенню щодо незбереження категорії у випадку перерви у роботі педагогічного працівника, однак зазначена обставина зважаючи на наведене вище, не є самостійною підставою для відмови у позові і правового значення для вирішення спору немає.

Доводи представника апелянтки про те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував роз`яснення Управління Держпраці в Івано-Франківській області, Міністерства освіти та науки України, Профспілки працівників освіти і науки України, відповідно до яких кваліфікаційна категорія зберігається за педагогічним працівником у разі переходу на нову роботу, колегія суддів відхиляє, оскільки у справі відсутні дані щодо того, за якими вихідними даними ставила питання ОСОБА_1 , тому зазначені відповіді не є належними доказами у даному спорі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуваними рішеннями атестаційних комісій правильно ухвалено рішення щодо ОСОБА_1 , у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання їх незаконними та скасування. Крім того, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції щодо того, що оскільки відсутні підстави для визнання незаконними та скасування рішень атестаційних комісій, то позовні вимоги в частині зобов`язання атестаційної комісії І рівня Івано-Франківського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти подати клопотання до атестаційної комісії ІІІ рівня при Департаменті освіти, науки та молодіжної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації про підтвердження кваліфікаційної категорії Максим`як Л.Л. «спеціаліст вищої категорії» також не підлягають задоволенню, так як є похідними.

Переглядаючи в апеляційному порядку додаткове рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 липня 2022 року, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин першої-третьої, восьмої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Як встановлено з матеріалів справи, правову допомогу Івано-Франківському обласному інституту післядипломної педагогічної освіти в суді першої інстанції надавали адвокат Саварин С.С. на підставі договору про правничу допомогу від 15 лютого 2022 року та адвокат Куриляк І.Д. на підставі договору про правничу допомогу від 11 травня 2022 року.

Частково задовольняючи заяву Івано-Франківського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції, врахувавши реальний обсяг професійної правничої допомоги у суді, час, витрачений на надання таких послуг, критерій реальності таких витрат, складність справи, дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який заявлено відповідачем є неспівмірним з обсягом наданих послуг адвокатом, тому вирішив стягнути з позивачки на користь відповідача 9 000,00 грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Отже, вказане свідчить про те, що вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу при розгляді даної справи, суд першої інстанції провів належну правову оцінку наданих на підтвердження понесених таких витрат доказів у їх сукупності, оцінив обсяг наданих послуг та їх необхідність, а також врахував заперечення представника позивачки щодо неспівмірності вартості послуг із складністю справи і змістом цих послуг, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування додаткового рішення суду.

Доводи апеляційної скарги щодо відмови у задоволенні заяви відповідача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення від 27 червня 2022 року та додаткове рішення від 27 липня 2022 року з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують їх законності та обґрунтованості. Підстав для їх скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Тиніва І.Д. необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Тиніва Ігоря Дмитровича залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 27 червня 2022 року та додаткове рішення Івано-Франківського міського суду від 27 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2022 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: В.Д. Фединяк

І.О. Максюта