465/3309/17
4-с/465/50/22
Ухвала

Іменем України

09.12.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

за участю секретаря судового засідання Савченко А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові цивільну справу за скаргою адвоката Яцуляка Тараса Романовича, який діє від імені ОСОБА_1 , на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука Володимира Ігоровича під час виконання рішення суду у цивільній справі №465/3309/17, -

встановив:

Скаржник звернувся до суду із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука Володимира Ігоровича під час виконання рішення суду у цивільній справі №465/3309/17. Скаргу обґрунтовує тим, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука Володимира Ігоровича знаходиться виконавче провадження ВП №69969601 з примусового виконання за виконавчим листом № 465/3309/17, виданого 24.01.2022 року Франківським районним судом м. Львова на виконання рішення суду в цивільній справі №465/3309/17. 03.10.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Меленчуком Володимиром Ігоровичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 69969601 щодо виконання рішення суду за виконавчим листом №465/3309/17 від 24.01.2022 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Міжнародний резервний банк" заборгованості по кредитному договору №10264-ФО/2012/21 від 28.03.2012 р. в сумі 1713243,51 грн., а також судових витрат в розмірі 25698,65 грн.; постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 173894,22 грн.; постанову про розмір мінімальних витрат в сумі 482,00 грн.; постанову про арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_1 ; постанову про арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 . Вважає, що вищезазначені оскаржувані постанови приватного виконавця були прийняті приватним виконавцем з грубими порушеннями норм матеріального та процесуального права. Приватний виконавець не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки всім необхідним доказам по справі, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому встановленню істини по даній справі, при цьому приватний виконавець неправильно застосував норми матеріального права та грубо порушив норми процесуального права, що потягло за собою прийняття ним незаконних постанов, які підлягають визнанню судом протиправними та скасуванню. Зазначає, що виконавчий лист № 465/3309/17 від 24.01.2022 року виданий Франківським районним судом м. Львова помилково та з грубими порушеннями вимог Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим вказаний виконавчий лист є таким, що не підлягає виконанню та не може бути законною підставою для винесення приватним виконавцем вищезазначених оскаржуваних постанов, оскільки взагалі не відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Відтак, просить задоволити скаргу, визнати протиправними та скасувати вищенаведені постанови приватного виконавця.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно вимог ч.1 і ч.2 ст.450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи.

Представник відповідача - адвокат Яцуляк Т.Р. через електронну пошту суду подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв"язку з тим, що перебуває на лікуванні.

Відповідач ОСОБА_1 про причини неявки суд не повідомив, будь - яких заяв чи клопотань не подав, як і не подав докази об"єктивності неприбуття в судове засідання.

Зважаючи на розумні строки розгляду скарг даної категорії, суд вважає за можливе розглянути скаргу за наявними матеріалами цивільної справи за відсутності учасників судового процесу.

У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши зміст скарги, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 01.10.2020р. у цивільній справі №465/3309/17, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 15.11.2021р., позов Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» заборгованість по кредитному договору №10264-ФО/2012/21 від 28.03.2012р. в сумі 1 713 243 (один мільйон сімсот тринадцять тисяч двісті сорок три) гривень 51 коп., судові витрати в розмірі 25 698 (двадцять п`ять тисяч шістсот дев`яносто вісім) гривень 65 коп.

В матеріалах справи міститься заява АТ "Міжнародний резервний банк" як правонаступника ПАТ "Сбербанк", відповідно до п.1.3. Статуту товариства від 09.12.2021р., про відкриття виконавчого провадження.

На виконання рішення суду, яке набрало законної сили, Франківським районним судом м. Львова видано виконавчі листи.

Судом встановлено, що станом на день розгляду даної скарги рішення суду, в тому числі у примусовому порядку, відповідачем не виконано.

03 жовтня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Меленчуком Володимиром Ігоровичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №69969601 з примусового виконання рішення суду за виконавчим листом №465/3309/17, виданого 24.01.2022р.

Крім того, у виконавчому провадженні №69969601 приватним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржника (грошові кошти та майно), про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімлаьнх витрат виконавчого прловадження.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 448 ЦПК України , скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст.129-1 Конституції України закріплено те, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.3 ч.1 ст.3 ЗУ «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

За приписами ч. 1 ст. 5 Закону, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено заходи примусового виконання рішень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У відповідності до ч.1 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. П.1 ч.2 цієї статті вказує на те, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відтак, судом встановлено, що на виконання вищезазначених вимог закону щодо примусового виконання рішення суду, яке боржник ОСОБА_1 не виконує в добровільному порядку, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Меленчуком Володимиром Ігоровичем відкрито виконавче провадження.

У своїй скарзі скаржник зазначає, що виконавчий лист не відповідає вимогам ст.4 ЦПК України, однак суд не бере до уваги такі обгрунтування скарги, оскільки вони носять формальний характер. При цьому, суд враховує, що в матеріалах справи відсутні постанови приватного виконавця про повернення виконавчого документа, якщо такий не відповідає вимогам закону.

Твердження скаржника про те, що 15 листопада 2021 року Львівським апеляційним судом взагалі не приймалося рішення №465/3309/17 (провадження №2/465/1073/20) не відповідають дійсності, оскільки в матеріалах справи (том 1, а.с.259-262) міститься постанова Львівського апеляційного суду від 15.11.2021р. у спарві №465/3309/17 за наслідками розгляду апеляційної скарги, поданої відповідачем ОСОБА_1 (боржником у виконавчому провадженні) на рішення суду про стягнення заборгованості.

Щодо незазначення дати народження боржника, а відтак і неможливості точно встановити боржника, то суд відхиляє такі, оскільки у виконавчому листі зазначено ІПН (РНОКПП) ОСОБА_1 , який ідентифікує його особу.

Щодо нібито помилково зазначеної адреси відповідача ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 і така адреса не відповідає дійсності, то і такі обгрунтування скарги є надуманими та вводять суд в оману.

Так, в матеріалах справи (том 1, а.с.229, а.с.242) міститься заява ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, в якій він особисто зазначає свою адресу - АДРЕСА_1

Крім того, в матеріалах справи містяться і інші адреси відповідача, зазначені ним, що свідчить про зловживання ОСОБА_1 своїми процесуальними правами як стороною процесу.

Суд приходить до висновку, що приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Меленчуком Володимиром Ігоровичем під час виконання рішення суду у цивільній справі №465/3309/17 вчинялися дії відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та у межах повноважень.

Суд вважає, що скаржником не доведено, в чому саме полягає неправомірність дій приватного виконавця та не надано належних доказів, які вказують на порушення приватним виконавцем вимог закону.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Відповідачем у справі не долучено жодних доказів, які свідчать про поважні причини невиконання рішення суду з об"єктивних причин, які не залежали від його волі.

Підстави можуть бути визнані поважними, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк виконання рішення суду.

Судом встановлено, що у своїй скарзі скаржник аналізує та дає оцінку рішенню суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина має право на справедливий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (наприклад, справа «Жовнер проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 56848/00, § 33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Таким чином, судом встановлено, що приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Меленчук Володимир Ігорович діяв у межах наданих йому повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.

Отже, зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення закону, приходжу до висновку про необґрунтованість доводів скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.447 453 ЦПК України, -

постановив:

У задоволенні скарги адвоката Яцуляка Тараса Романовича, який діє від імені ОСОБА_1 , на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука Володимира Ігоровича під час виконання рішення суду у цивільній справі №465/3309/17 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного суду.

Суддя В. Кузь