ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6682/22 Справа № 203/5089/21 Суддя у 1-й інстанції - Колесніченко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 червня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . Ісами, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання про стягнення аліментів на період навчання, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 . Ісами, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання про стягнення аліментів на період навчання, мотивуючи тим, що з 20 лютого 1993 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірваний за рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 червня 2013 рок. Від якого вони мають трьох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який з 03 серпня 2019 року навчається на денному відділенні факультету правоохоронної діяльності Університету митної справи та фінансів (четвертого рівня акредитації) на контрактній основі, строком навчання до 2023 року.

Вказує, що після досягнення дитиною ОСОБА_6 повноліття, відповідач перестав матеріально допомагати в утриманні повнолітнього сина, хоча таку можливість має, в той час як у неї відсутня можливість самотужки матеріально утримувати і неповнолітню дочку і повнолітнього сина, у зв`язку з чим, уточнивши 20 січня 2022 року свої позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6 в розмірі 4 500 грн. щомісячно до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним 23 років

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 червня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на упередженість суду, порушення ним норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що їх спільний син не досяг 23 років, продовжує навчання, не працює, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги, в той час як відповідач матеріально забезпечений, має нерухоме майно, йому добровільно не допомагає.

Відповідачем ОСОБА_7 було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення без змін, посилаючись на правильність висновків суду першої інстанції, відсутність у нього матеріальної можливості забезпечувати сина, відсутність доходу, проживання в зоні бойових дій, наявність трьох неповнолітніх дітей на утриманні, наявність непогашеної заборгованості перед ДПС, відсутність у власності транспортних засобів чи нерухомого майна, право на яке було протизаконно позбавлено самим позивачем.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Згідно з п. 1ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів.

Зважаючи на те, що предметом дійсного позову є стягнення аліментів, розгляд апеляційної скарги проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що сторони є батьками дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області 06 червня 2007 року (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 досяг повноліття.

За даними довідки з Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання від 19 жовтня 2021 року ОСОБА_3 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , тобто разом з матір`ю позивачем у справі, яка за даними довідки про реєстрацію місця проживання від 11 серпня 2021 року зареєстрована в цій же квартирі, про що до матеріалів справи долучені вказані довідки в копіях (а.с.6,7).

Вказана квартира АДРЕСА_1 має загальну площу 206,5 м2, житлову площу 139,2 м2, та належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_7 по 1/2 частці, що встановлено постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 жовтня 2021 року, залишено в силі постановою Верховного Суду від 19 травня 2022 року.

Відповідач з позивачем та третьою особою не проживає, оскільки в 2019 році виїхав до Сирії та в Україну не повертався, що підтверджується копією паспорту з відміткою про перетин державного кордону України до Сирії в останнє 19 лютого 2019 року (а.с.58,59), обставини чого також визнані представниками сторін та третьою особою в судовому засіданні.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 з 03 серпня 2019 року за наказом №292кс є студентом денної форми навчання Університету митної справи та фінансів ІV рівня акредитації терміном навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавра до 2023 року, що підтверджується довідками Університету від 09 березня 2022 року за №31/86, від 05 квітня 2022 року за вих.№35, договором №514 про надання освітніх послуг Університетом митної справи та фінансів від 03 серпня 2019 року та додатковою угодою від 10 червня 2021 року до вказаного договору (а.с19,33-35).

За даними довідки ВНЗ від 05 квітня 2022 року за виконання умов вказаного договору та додаткової угоди оплата навчання проведена за 1,2 семестри 2019/2020 рр. в сумі 12 000 грн., за 3,4 семестри 2020/2021 рр. в сумі 12 400 грн., за 5 семестр 2020/2022 рр. в сумі 6 500 грн., за 6 семестр 2021/2022 рр. в сумі 6 500 грн. (а.с.106-107).

Згідно довідок про доходи від 09 квітня 2022 року за вих.№33 та від 05 квітня 2022 року за вих.№34, виданої Університетом митної справи та фінансів (і.к. 39568620), ОСОБА_3 за період з січня 2021 року по 31 березня 2022 року доходів не отримував (а.с.108,109).

Одночасно судом встановлено, що 06 червня 2019 року третя особа ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно 12 червня 2020 року серії НОМЕР_2 в копії (а.с.104).

ІНФОРМАЦІЯ_5 у ОСОБА_6 та ОСОБА_8 народилася дочка ОСОБА_9 , про що Центральним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) 13 серпня 2020 року вчинено актовий запис №113 та видане свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 (а.с.64,105).

Одночасно судом встановлено, що відповідач, окрім повнолітнього сина ОСОБА_6 , має спільну з позивачем неповнолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також від шлюбу з ОСОБА_10 малолітніх дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвами про народження цих дітей, долученими до матеріалів справи в копіях (а.с.60-61, 62, 63).

При цьому, всі троє дітей перебувають на утриманні у відповідача, оскільки на ОСОБА_5 з відповідача стягуються аліменти на її утримання за судовим наказом Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 грудня 2021 року №203/4847/21 в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), а діти ОСОБА_13 та ОСОБА_14 виховуються відповідачем самостійно, оскільки останні проживають з ним в Сирії без матері.

Судом першої інстанції в судовому засіданні було встановлено відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження доводів позивача про наявний у відповідача стабільний дохід чи то на території України чи то в Сирії від трудової чи підприємницької діяльності, натомість знайшли підтвердження доводи відповідача про наявність у нього заборгованостей перед ГУ ДПС у Дніпропетровській області, що не сплачені за відсутності майна та доходів, про що свідчать відкриті виконавчі провадження 12 січня 2021 року, 28 липня 2021 року та 12 січня 2022 року (а.с.74-75).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 жовтня 2021 рок за ОСОБА_7 визнано право власності на 1/2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 , а також на 1/2 частку у праві власності на паркувальне місце поз.18, загальною площею 30,3 м2, у приміщенні №105 цокольного поверху житлової будинку літ.А-9, А-1, А1-1, А2-1 в будинку АДРЕСА_3 .

Вказана постанова залишена без змін постановою Верховного Суду від 19 травня 2022 року (а.с.158-159).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з рівного обов`язку обох батьків з утримання повнолітнього сина на час навчання, а також вік дитини, її сімейного стану та наявності власної малолітньої дитини, яку зобов`язаний утримувати самостійно в силу ст.180 СК України, майновий стан повнолітньої дитини, яка не отримує стипендію, майновий стан матері, матеріальний і сімейний стан батька, який хоч і є працездатним, проте доходів на території України не отримує, має на утриманні ще трьох дітей, з яких двох малолітніх синів виховує та утримує самостійно, та інші обставини, які мають істотне значення, зокрема, наявність у позивача та відповідача на праві власності в рівних частках квартири площею 206,5 м2, в якій відповідач не проживає, доходу від цієї нерухомості не має, а якою користуються виключно позивач, третя особа та дочка сторін - ОСОБА_15 , суд дійшов до висновку, що позивачем не доведені обставини наявності у батька відповідача у справі, можливості утримувати повнолітнього сина, так само як і потреби у матеріальному забезпеченні повнолітнього сина у зв`язку з навчанням, з огляду на наявність у третьої особи ОСОБА_6 власної сім`ї та малолітньої дитини, що свідчить про усвідомлений вибір дієздатної особи власного самостійного життя та утримання себе та дитини, обов`язок утримання якої покладається на батьків з народження дитини і не залежить від обставин продовження навчання батьком та сподівань батька на матеріальне забезпечення від своїх батьків, а тому в задоволенні позову належить відмовити.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані їх утримувати до досягнення двадцятитрьохрічного віку при умові, що вони мають можливість надавати матеріальну допомогу.

Вказана норма закону розповсюджує обов`язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв`язку з цим матеріальної допомоги.

Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання.

Так, пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина в твердій грошовій сумі або в частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 дійсного Кодексу.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей не є безумовним, визначальним у розгляді судами справ відповідної категорії є саме матеріальна можливість батьків утримувати свою повнолітню дитину, що продовжує навчання.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги з урахуванням наявних в матеріалах справи доказах, колегія суддів зауважує, що дійсно ОСОБА_3 є сином сторін, досяг повноліття, є студентом денного відділення денної форми навчання Університету митної справи та фінансів ІV рівня акредитації терміном навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавра до 2023 року, що у своє чергу свідчить про виникнення у позивача права на звернення до суду із дійсним позовом, в той же час колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність матеріальної можливості утримувати повнолітню дитину, оскільки останній, окрім повнолітнього сина, має на утриманні ще трьох неповнолітніх дітей, що істотно впливає на розмір доходу після утримання з нього коштів на утримання неповнолітніх дітей, є боржником перед Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, відомості про наявність у відповідача сталого доходу в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів зауважує, що саме по собі зайняття підприємницькою діяльністю ще не свідчить про її успішність та прибутковість, в той же час, позивачем не надано доказів реального здійснення підприємства відповідачем, отримання ним доходу від зайняття відповідною діяльністю, чи його офіційних доходів з інших джерел як фізичної особи. Відповідні клопотання про витребування доказів також не заявлялися.

Посилання позивача на наявність у позивача автомобілів станом до 2017 рік, які наразі відчужені, не свідчить про його матеріальну забезпеченість станом на час звернення до суду із дійсним позовом, оскільки з моменту відчуження останнього належного відповідачу транспортного засобу минуло більше 5 років.

Щодо посилань апелянта на наявність у відповідача нерухомого майна, згідно рішення 1/2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 , а також на 1/2 частку у праві власності на паркувальне місце поз.18, загальною площею 30,3 м2, у приміщенні №105 цокольного поверху житлової будинку літ.А-9, А-1, А1-1, А2-1 в будинку АДРЕСА_3 , то колегія суддів зауважує, що відповідач фактично позбавлений можливості використання та розпорядження спірним майном зважаючи на те, що відповідне нерухоме майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, було відчужено позивачем на користь своєї матері ОСОБА_16 шляхом укладення договору дарування, та у зв`язку з чим останній вимушений захищати своє право на належне володіння майном шляхом звернення до суду із негаторним позовом.

Крім того, колегія суддів зауважує, що наразі спірне нерухоме майно знаходиться у повному та вільному користуванні позивачем та сином сторін, в якому останній проживає разом із своєю родиною, дружиною та малолітньою дитиною.

Також, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що дійсно наявність у повнолітньої дитини, що продовжує навчання, власної дитини не є підставою для відмови у стягненні на її користь аліментів, в той же час наявність в останнього обов`язків по утриманню власної дитини не може перекладатися на своїх батьків та враховуватися під час ухвалення рішення про визначення розміру аліментів.

Наявність у позивача дитини та дружини свідчить про створення ним власної сім`ї, отримання юридичних обов`язків по їх утриманню, доказів утримання сім`ї дружиною відсутні.

Також, колегія суддів зауважує, що обов`язок по утриманню повнолітньої дитини, що продовжує навчання у батьків хоча є рівним, в той же час залежить від фінансової забезпеченості кожного з них, а тому звертаючись до суду із аналогічними позовами, позивач повинен також довести до відома суду і його матеріальний дохід, вказаний обов`язок позивачем було проігноровано.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.