Справа № 211/702/22
Провадження № 2/211/2097/22
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України
01 грудня 2022 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Середньої Н.Г.,
за участю секретаря судового засідання Бехало В.В.,
у відсутність учасників справи,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення
позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ОСОБА_3 та просять суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , знявши його з реєстраційного обліку за вказаною адресою, у зв`язку з тривалою відсутністю відповідача за місцем реєстрації без поважних причин, а саме з липня 2020 року особистих речей відповідача у будинку не має, за комунальні послуги він не сплачує, що матеріально обтяжує власників житла та позбавляє можливості оформити субсидію.
Ухвалою суду від 09 березня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 01 грудня 2022 року суд постановив здійснювати заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення.
В судове засідання сторони та третя особа не з`явилися.
Позивачі надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, вимоги позову підтримали з підстав, викладених в позовній заяві.
Відповідач про дату, час та місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому частинами 7, 11 статті 128 ЦПК України, відзиву на позов не подав.
Представник третьої особи звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності представника, при винесенні рішення покладається на розсуд суду.
Враховуючи вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з таких мотивів.
Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.
Як встановлено судом, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 березня 2014 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стали власниками будинку АДРЕСА_1 (а.с. 10 копія свідоцтва).
На підставі нотаріально посвідченого свідоцтва від 06 липня 2021 року, ОСОБА_1 став власником належних ОСОБА_3 2/3 частки будинку АДРЕСА_1 (а.с. 13 копія свідоцтва).
Вказана обставина відповідачемм не спростована.
У вказаному будинку, згідно довідки Відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Довгинцівської районної в місті ради від 24.02.2022, зареєстрований відповідач ОСОБА_3 (а.с. 10), який, за даними акту, складеного 25 січня 2022 року мешканцями будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , не проживає з 01 липня 2020 року по теперішній час у будинку АДРЕСА_1 (а.с. 25).
Відповідно до статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є колишнім власником житла.
Аналіз положень глави 32 ЦК свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.
Відповідач вселився у спірний будинок як член сім`ї колишнього власника житлового помешкання, оскільки був зареєстрований у вказаному приміщенні з 1999 року та набув у спадщину частку вказаного житла 2014 року, а припинено його право власності з 2021 року, а отже набув право користуванням чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом.
Відповідно до частини другої статті 406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Судом встановлено, що позивачі є співвласниками спірного житлового будинку.
Відповідач спільним побутом із позивачами не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власників цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК.
Аналогічний висновок зроблений Верховним судом у постанові від 16.01.2019 в справі №243/7004/17-ц та постанові від 14 серпня 2019 р. по справі №702/101/18.
Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Положеннями частини 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Враховуючи викладене, суд вважає можливим визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням.
В частині заявленої вимоги щодо зняття з реєстрації відповідача за вищевказаною адресою суд вважає необхідним відмовити, оскільки відповідно до абзацу другого ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зі змінами та доповненнями, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем ОСОБА_1 заявлено вимогу про відшкодування судових витрат, сплачених при подачі позову до суду (а.с.1), тому оскільки вимоги підлягають задоволенню, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 992,40 грн.
Керуючись ст. ст. 317,319,391,406 ЦК України, ст.ст. 10, 12,13, 141, 263, 265, 280-284, 288 ЦПК України,суд
задовольнити позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 частково.
Визнати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 ) в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп.
В задоволенні іншої частини вимог відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту рішення.
Повний текст рішення складено 01 грудня 2022 року
Суддя Н.Г.Середня