ЄУН №337/3686/22
Провадження №2/337/1868/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2022 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді - Салтан Л.Г.

за участю секретаря - Смірнової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання

В С Т А Н О В И В :

03.11.2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до закінчення навчання, або до 23 річного віку, у залежності з того, яка з цих обставин наступить раніше, посилаючись на те, що син досяг повноліття, однак продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги з боку батька.

Ухвалою судді від 4 листопада 2022 року відкрито спрощене провадження у справі, до участі у справі в якості третьої особи залучений син сторін - повнолітній ОСОБА_3 , 2004 року народження.

4 грудня 2022 року позивач надала уточнену позовну заяву, в якій просить стягувати аліменти на користь повнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 2000 грн. щомісячно до 30 червня 2026 року, тобто до закінчення строку навчання. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач є батьком третьої особи, який на теперішній час досягнув повноліття, але продовжує навчання в ЗНУ на першому курсі денної форми навчання, термін навчання становить з 19 вересня 2022 року по 30 червня 2026 року, син мешкає з нею та знаходиться на її утриманні, не працює, власних доходів не має, батько від надання матеріальної допомоги відмовляється, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

9.12.2022 року відповідач надав відзив на позов, в якому просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивачка не надала доказів на підтвердження факту спільного проживання з сином та відповідного права на звернення до суду з позовом. Крім того, з березня 2022 року він не працює та не має змоги надавати синові допомогу, він має ще сина ОСОБА_4 2019 року народження, якого також повинен утримувати. Крім того, разом з ним проживає матір, яка отримує мінімальну пенсію за віком. Натомість, позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження свого матеріального стану та розміру стипендії сина, яку за його доводами, він повинен отримувати.

12.12.2022 року третя особа ОСОБА_3 надав відповідь на відзив, в якому підтримав заявлені вимоги позивачки у повному обсязі, заперечив на доводи викладені у відзиві, зазначивши, що на теперішній час мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, батько є дорослою людиною, повинен відповідати за свої вчинки та виконувати обов`язки по відношенню до усіх дітей, без дискримінації, натомість він не отримує від нього жодної підтримки, просить позов задовольнити, стягнути з батька на його користь 2000грн., щомісячно, які частково забезпечать його витрати на навчання та проживання.

12.12.2022 року позивачка надала відповідь на відзив, в якому вважає заявлені вимоги законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, її право на звернення до суду підтверджено довідками з місця мешкання та відомостями в паспорті; відповідач є працездатною особою, має задовільний стан здоров`я, а тому повинен вжити заходів щодо працевлаштування та отримання доходу, щоб забезпечувати себе та своїх дітей; відповідач ніколи не цікавився життям сина та має велику заборгованість зі сплати аліментів до досягнення сином повноліття; вона також мешкає зі своїми батьками, які досягли пенсійного віку, отримують мінімальну пенсію за віком. Просить позов задовольнити.

Сторони та третя особа в судове засідання не з`явилися у зв`язку з оголошеною повітряною небезпекою, надали заяви щодо розгляду справи у їх відсутність, в яких просили врахувати їхні доводи, викладені в раніше поданих процесуальних заявах.

Встановивши фактичні обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю, а ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 .

Повнолітній ОСОБА_3 мешкає спільно з позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру та відомостями про реєстрацію згідно паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_3 навчається на 1 курсі денної форми здобуття освіти історичного факультету ЗНУ, термін навчання становить з 3 листопада 2022 року по 30 червня 2026 року, згідно відомостей студентського квитка на ім`я третьої особи та довідки від 6 вересня 2022 року.

ОСОБА_3 неодружений, власного доходу не має, проживає з матір`ю, знаходиться на її утриманні. Мати ОСОБА_3 - ОСОБА_1 є особою працездатного віку, відомостей про свої доходи, стан здоров`я та наявність інших утриманців не надала.

Відповідач ОСОБА_2 є працездатним, з березня 2022 року дохід не отримує, доказів на існування поважних причин, які б унеможливили його працевлаштування та отримання доходу, суду не надав, має сина ОСОБА_4 , 2019 року народження.

І позивачка, і відповідач проживають разом зі своїми батьками, які отримують пенсію за віком, розмір якої не зазначили, доказів щодо надання їм допомоги та можливості Надання батькам іншими дітьми (у разі їх наявності), суду не надали.

Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітня дитина продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх, за умови, що вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно ч.1ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, в ч.1 якої вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст. 182 СК України, при призначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я і матеріальне становище сторін та дитини та інші обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи.

Частинами 1, 2 ст.195 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Тобто, якщо у боржника відсутні доходи і він не працює, поряд з тим у виконавця відсутні відомості про сплату аліментів, він нараховуватиме заборгованість, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Обставин, які б унеможливлювали стягнення аліментів з відповідача на період навчання повнолітнього сина, по справі не встановлено. Неотримання ним доходу за певний період не звільняє його від обов`язку сплачувати аліменти на повнолітнього сина, згідно ст.ст.195, 201 СК України.

На підставі викладеного, оцінивши обставини справи, надані суду докази в їх сукупності, суд вважає доведеною ту обставину, що ОСОБА_3 у зв`язку з навчанням, потребує матеріальної допомоги з боку батька, оскільки навчається на денному відділенні, що, в свою чергу, виключає можливість власного працевлаштування, потребує матеріальних витрат на оплату дистанційного навчання та необхідного проїзду до місця навчання, їжі, одягу, придбання підручників та інших матеріалів для навчання,виходячи із середньої заробітної плати працівника для ї місцевості суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 2000 грн, щомісячно, починаючи після досягнення його повноліття з 04.11.2022 року, оскільки такий розмір аліментів на дитину забезпечить можливість подальшого утримання, та не ускладнить матеріальний стан відповідача.

Крім того, згідно ст.141 СК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з зазначеним позовом.

Керуючись ст. ст. 180, 182- 184 СК України, ст. ст. ч.2 п.1 ст.141, ч.1п.1 ст.430 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 що мешкає: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), аліменти на утримання у розмірі 2000 грн, щомісячно, починаючи з 04.11.2022 року до закінчення навчання, а саме до 30.06.2026 року включно.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 що мешкає: АДРЕСА_2 користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі в розмірі 992,40 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Суддя: Л.Г. Салтан