ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 грудня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/3262/21

Головуючий у першій інстанції - Домашенко Ю. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1087/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Скрипки А.А., Шарапової О.Л.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 30 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування (суддя Домашенко Ю.М.), ухвалене у смт Козелець, повний текст рішення складено 05 вересня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з ПрАТ «Альфа-Гарант» 45 358 грн у відшкодування шкоди, з яких: 28 338 грн - залишок перерахованого страхового відшкодування, моральна шкода, доплата моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи); 17 020 грн - витрати на поховання. Позов мотивовано тим, що 21 серпня 2020 року приблизно о 21 год на автодорозі Р-56 «Київ-Чернігів-Нові Яриловичі» в с.Красилів Козелецького району Чернігівської області по вул.30 років Перемоги у напрямку від м.Києва до м.Чернігів відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю странспортного засобу Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , яка від отриманих травм померла. Внаслідок вказаної події позивачці було завдано непоправної моральної шкоди та тяжких глибоких душевних страждань внаслідок загибелі матері. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу Renault Kangoo була забезпечена полісом АО №5937284 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПАТ «Альфа-Гарант». У досудовому порядку відповідач визнав подію страховою та перерахував на рахунок ОСОБА_4 (син загиблої) страхове відшкодування в розмірі 28 338 грн, пославшись на поділ страхового відшкодування навпіл між дітьми загиблої. Позивачка категорично не погоджується з розміром отриманого страхового відшкодування. За доводами ОСОБА_1 , ані в вироку суду, ані в будь-якому іншому документі не доведено умисел чи грубу необережність пішохода ОСОБА_3 , а тому поділ страхового відшкодування навпіл безпідставний та необґрунтований. Також позивачка вказує, що вона отримала від водія кошти поза межами страхового відшкодування, а тому будь-яких претензій до нього не має.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 30 серпня 2022 року позов задоволено; стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 45 358 грн відшкодування шкоди, з яких: 28 338 грн залишку страхового відшкодування - моральної шкоди, пов`язаної зі смертю фізичної особи; 17 020 грн - витрат на поховання; стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 908 грн. Рішення суду мотивовано тим, що часткове відшкодування завданої шкоди винною особою не звільняє страховика від обов`язку виплати страхового відшкодування. З урахуванням положень п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» сума страхового відшкодування, яку відповідач мав би сплатити ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , складає 56 676 грн (12 х 4723 грн), тобто по 28 338 грн кожному. Також судом встановлено, що позивачка сплатила грошові кошти за поховання ОСОБА_3 в розмірі 17 020 грн, в зв`язку з чим вказані витрати, понесені на поховання, належить стягнути з відповідача на користь позивачки.

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2022 року заяву представника позивачки про ухвалення додаткового рішення задоволено; ухвалено додаткове рішення; стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн.

В апеляційній скарзі Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що товариство було залучено до розслідування обставин страхового випадку та розміру заподіяної шкоди і страховим комісаром в матеріалах кримінальної справи було виявлено документальне підтвердження факту здійснення грошових компенсацій на користь потерпілих осіб. Згідно із заявами від 08 листопада 2020 року ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_4 не мають жодних претензій морального чи матеріального характеру до водія ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 40 000 грн в якості відшкодування моральної та матеріальної шкоди. За доводами відповідача, ОСОБА_2 своїми власними діями припинено деліктне зобов`язання, яке виникло внаслідок ДТП. Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» посилається, що за результатами проведеного страховиком розслідування та аналізу наданих страховику та зібраних документів, товариством було встановлено факт відсутності правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування моральної шкоди на користь позивачки, оскільки відповідно до ст.26 Закону України «Про страхування» підставою для відмови у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є, зокрема отримання повного відшкодування збитків від особи, винної у їх заподіянні. Також відповідач вказує, що розписка від 04 жовтня 2020 року, долучена до позовної заяви, не є належним та допустимим доказом, оскільки не була надана ОСОБА_2 , а була виготовлена виключно для доручення її копії до позовної заяви у даній справі. Крім того, в розписці, долученій до позовної заяви, відсутній підпис ОСОБА_2 , що фактично є фальсифікацією доказів. Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» вважає, що судом першої інстанції проігноровано всі його доводи щодо необґрунтованості позовних вимог в частині стягнення витрат на поховання.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Позивачка вказує, що вона дійсно отримала від водія ОСОБА_2 40 000 грн та 10 000 грн, які в подальшому були порівну розподілені між нею і братом, як відшкодування моральної та матеріальної шкоди виключно поза межами страхового відшкодування, оскільки усі понесені витрати на поховання документально не збереглися. В ході кримінального провадження адвокатом ОСОБА_2 було запропоновано зробити два варіанти розписок: для кримінальної справи та для звернення до страхової компанії. ОСОБА_1 наголошує, що винною особою було відшкодовано шкоду поза межами страхового відшкодування, в той час як питання щодо відшкодуваня шкоди страховою компанією в кримінальному процесі не піднімалося та не розглядалося, оскільки страхова компанія не була залучена в кримінальному провадженні, а тому зазначене питання було винесено сторонами поза межі кримінального провадження для розгляду в цивільному процесі. За доводами позивачки, витрати на поховання підтверджуються квитанцією до прибуткового касового ордеру від 23.08.2020 №18/08, а тому зазначена сума повинна бути стягнута зі страхової компанії.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

По справі встановлено, що 21 серпня 2020 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись у напрямку від м.Києва до м.Чернігова по автодорозі Київ-Чернігів-Нові Яриловичі в с.Красилівка Козелецького району Чернігівської області по вул. 30 років Перемоги приблизно о 21 год. здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , унаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці.

Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 березня 2021 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки; на підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в 3 роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки; на підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_2 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації (а.с.4-5 т.1).

Станом на час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно з полісом АО 005937284 (а.с.6 т.1).

16 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду і з письмовою заявою про відшкодування їй шкоди у розмірі 56 676 грн, заподіяної в результаті ДТП, що сталася 21 серпня 2020 року (а.с.8-24 т.1).

Відповідно до довідки про склад сім`ї ОСОБА_1 є донькою загиблої в ДТП ОСОБА_3 , а ОСОБА_4 є сином загиблої (а.с.15 т.1).

Згідно з наданими позивачкою копіями розписок від 03 листопада і 04 листопада 2020 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_5 кошти в сумі 10 000 грн і 40 000 грн в якості часткового відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої їй в результаті ДТП, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Красилівка Козелецького району, під час якої загинула ОСОБА_3 (її мати); до водія ОСОБА_2 претензій морального чи матеріального характеру ОСОБА_1 не має; завдані в результаті вказаної ДТП збитки ОСОБА_2 відшкодовані в повному обсязі (а.с. 20-22 т.1).

У липні 2021 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомило потерпілим, що у товариства відсутні правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 , оскільки вона отримала від ОСОБА_2 відшкодування завданих їй внаслідок ДТП збитків у повному обсязі, а ОСОБА_4 буде здійснена виплата страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 1/2 від загального розміру такого відшкодування (а.с.19 т.1).

Згідно з накладною №18/08 від 23 серпня 2020 року ОСОБА_1 сплатила за ритуальні послуги 17 020 грн (а.с.25 т.1).

Між сторонами виник спір щодо відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю в ДТП матері позивачки, в порядку страхового відшкодування. Ці правовідносини урегульовано нормами ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки(пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 556/1514/16-ц (провадження № 61-26405св18) та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21).

Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

З наведених підстав суд першої інстанції вірно вважав за можливе стягнути із страховика ПАТ«Альфа-Гарант» на користь позивачки грошове відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна їй як дочці у зв`язку із смертю матері внаслідок ДТП у розмірі 28 338 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на вимоги ст. 26 Закону України « Про страхування» як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку з повним відшкодуванням потерпілому шкоди її заподіювачем не може бути підставою для скасування судового рішення. Оскільки право на відшкодування шкоди у потерпілого виникає у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі і відшкодовується страховиком не залежно від такого відшкодування заподіювачем шкоди. ОСОБА_1 звернулась з заявою про відшкодування моральної шкоди до страхової компанії 16.09.2020 року, а розписка про отримання коштів від ОСОБА_2 була нею написана 3 листопада 2020 року, що спростовує повне відшкодування винуватцем ДТП шкоди потерпілому на момент звернення з заявою про відшкодувння шкоди. Наявність різних за змістом розписок про отримання суми відшкодування не може також бути підставою для скасування судового рішення.

Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункт 27.4 статті 27 Закону України № 1961-IV).

Суд першої інстанції вірно визнав обґрунтованими вимоги позивачки ОСОБА_1 в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» витрат на поховання матері у сумі 17 020 грн , оскільки ці вимоги підтверджуються наданими доказами, які належним чином оцінені судом та їх зміст не спростований відповідачем. Разом із цим, присуджена до стягнення сума не перевищує її максимальний розмір, встановлений зазначеною нормою статті 27 Закону України № 1961-IV у спірних правовідносинах (17 400,00 грн). Не звернення з заявою до страхової, а включення цих вимог до позовної заяви також не може бути підставою для скасування судового рішення.

Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, апеляційний суд приходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Суд забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» залишити без задоволення, а рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 30 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: