01.11.2022 Єдиний унікальний номер 205/2687/22
Справа №205/2687/22
РІШЕННЯ

іменем України

01 листопада 2022 року

Ленінський районний суд м.Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу № 205/2687/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів-

ВСТАНОВИВ:

18.05.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Позов обґрунтовано тим, що між сторонами укладено договір позики від 30.12.2021 року, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу 105 000 грн., а останній зобов`язався повернути кошти до 01.02.2022 року. Позивач виконав умови договору, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 , однак, відповідач кошти не повернув. ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_2 з претензією про повернення коштів, однак, вона виконана не була.

На підставі викладеного позивач просить стягнути на його користь з відповідача грошові кошти в розмірі 105 000 грн.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява, в якій просив розглядати справу в його відсутність, позов підтримав, просив задовольнити.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява, в якій позов визнав та не заперечував проти стягнення з нього грошових коштів, вказаних в позові.

За таких обставин, суд проводить розгляд справи за наявними в її матеріалах доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

У ході судового розгляду встановлено, що 30.12.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 на момент укладення договору передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 105 000 грн., а позичальник зобов`язався повернути їх у строк до 01.02.2022 року (а.с.5-6).

Факт отримання відповідачем коштів у розмірі 105 000 грн. також підтверджується його власноручною розпискою (а.с.7).

03.02.2022 року ОСОБА_1 направив на адресу ОСОБА_2 претензію, в якій просив сплатити борг протягом 5 днів з моменту отримання даної претензії (а.с.8-9).

Як вбачається з позову, ОСОБА_2 умови договору не виконав, кошти у встановлений договором строк не повернув.

Згідно із ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідач у письмовій заяві позов визнав.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З урахуванням викладеного, а також визнання позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 105 000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 050 грн. (а.с.1).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, ст. ст. 4, 6, 10, 12, 13, 79-81, 141, 206, 247, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів-задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_2 грошові кошти у розмірі 105 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_2 судові витрати у розмірі 1 050,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Н.Г. Остапенко