ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 листопада 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/4596/22

Головуючий у першій інстанції Требух Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1112/22

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарем Шкарупою Ю.В.

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач територіальна громада міста Чернігова в особі Чернігівської міської ради,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ),

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 вересня 2022 року (місце ухвалення м. Чернігів) про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади міста Чернігова в особі Чернігівської міської ради про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Кравченко В.В. звернувся до суду з позовом до територіальної громади міста Чернігова в особі Чернігівської міської ради про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У позові просив встановити факт того, що ОСОБА_1 та померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з березня 2004 року по день смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування посилався, що встановлення факту надасть можливість ОСОБА_1 оформити свої спадкові майнові права після смерті свого чоловіка, а також породить відповідні юридичні наслідки, а саме можливості встановлення батьківства спільної неповнолітньої дитини.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.09.2022 провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади міста Чернігова в особі Чернігівської міської ради про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

В обґрунтування суд послався на те, що виходячи з рішень судів у справі № 750/11346/19 наявна тотожність спору в даній справі, що знаходиться на розгляді, та спору по справі №750/11346/19 за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади міста Чернігова, який вже вирішено. Також за висновком суду, предметом спору в обох справах є встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з березня 2004 року по день смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; тотожними є і підстави позову, оскільки як в даній справі, так і у справі № 750/11346/19, в якій ухвалено рішення, що набрало законної сили, позивач мотивує свої вимоги наявністю у неї певної документації, здійснення нею кремації, народження дитини, показами ідентичних свідків та спільними фотографіями з померлим.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Кравченко В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.09.2022 та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

За доводами апеляційної скарги, під час винесення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не було враховано тієї обставини, що підстави та предмет заявленого позову відрізняються від тих підстав та предмету, на яких ґрунтувалися позовні вимоги у справі №750/11346/19, оскільки у серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з метою встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, щоб в подальшому встановити батьківство померлого ОСОБА_2 над його біологічною дочкою ОСОБА_3 , посилаючись на положення Сімейного кодексу України, а у поданому у 2019 році позову вимоги обґрунтовувалися книгою 6 Цивільного кодексу України та стосувались встановлення факту проживання спадкоємця разом із спадкодавцем понад 5 років до дня смерті останнього. Тому вважає, що суб`єктний склад сторін у вказаних справах також не є тотожним.

Також зазначає, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не перебували в зареєстрованому шлюбі, в актовому записі про народження їхньої спільної дитини записи про батька були внесені зі слів матері, а встановлення факту батьківства якщо батько дитини помер і дитина народилась у незареєстрованому шлюбі можливо у порядку окремого провадження.

В обґрунтування цих доводів апеляційної скарги заявник посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 15.01.2021 у справі № 596/1815/19, від 21.02.2020 у справі № 643/9245/18.

Наголошує, що предмет та підстави заявленого ОСОБА_1 позову у справі №750/11346/19 та справі №750/4596/22 не є тотожними, оскільки у справі №750/11346/19 встановлення факту здійснювалось з метою подальшого оформлення ОСОБА_1 своїх спадкових прав, як спадкоємцем за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_2 , а встановлення факту в справі №750/4596/22 здійснюється з метою встановлення в подальшому батьківства померлого ОСОБА_2 над його біологічною дочкою ОСОБА_3 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник Чернігівської міської ради Приходько В.О. просить відмовити задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.09.2022 залишити без змін. Вказує, що обставини, на які посилається позивач у позові до Чернігівської міської ради (справа № 750/4596/22) вже були встановлені в повному обсязі судовим рішенням, що набрало законної сили у справі № 750/11346/19, а саме рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.05.2020, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 01.06.2022. Вважає, що вимоги у поданій позовній заяві у справі № 750/4596/22 є тотожними з вимогами позову, поданому у 2019 році, у розумінні п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Наголошує, що Деснянський районний суд м. Чернігова правильно встановив всі обставин справи та правильно з`ясувавши однаковість сторін, предмету та підстав позову у справі № 750/4596/22 з позовом у справі № 750/11346/19, стосовно якого вже є судове рішення, що набрало законної сили, закрив провадження у справі. Крім того, зазначає, що позивачка зазначала у позовній заяві, що встановлення факту необхідне для прийняття спадщини та визнання її спадкоємцем 4 черги за законом, а це вказує на тотожність підстав та предметів позову з позовом у справі, поданим у 2019 році, щодо якого вже є судове рішення, що набрало законної сили і як наслідок правильного прийняття судового рішення судом першої інстанції про закриття провадження у справі. Натомість наведення та акцентування на іншій меті встановлення батьківства через встановлення судом даного юридичного факту в апеляційній скарзі є порушення процесуального законодавства. Посилається, що встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу жодним чином не має юридичних наслідків для встановлення факту батьківства.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 та її адвокат Кравченко В.В., представник Святошинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 196, 198, 199). Заяв про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Враховуючи наведене та виходячи з положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи у відсутність осіб, що не з`явилися.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника Чернігівської міської ради, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 03.10.2019 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Територіальної громади міста Чернігова в особі Чернігівської міської ради (справа №750/11346/19), в якому просила, на підставі положень ст. 1216, 1218, 1223, 1258, 1264, 1268 ЦК України, з метою створення ОСОБА_1 умов для оформлення спадкових прав, як спадкоємцю за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_2 , встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 з березня 2004 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; з метою створення умов для оформлення спадкових прав, як спадкоємцю за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_2 , встановити факт, що вона, ОСОБА_1 , постійно проживала на день смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, разом із ним за адерсою: АДРЕСА_1 та фактично прийняла спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с. 136-139).

Як убачається зі змісту позовної заяви, встановлення вказаних фактів ОСОБА_1 необхідно для оформлення своїх спадкових та майнових прав після смерті свого цивільного чоловіка в позасудовому порядку шляхом отримання відповідного свідоцтва про право на спадщину.

В обґрунтування позову, ОСОБА_1 посилалась, що факт прийняття спадщини після смерті спадкодавця підтверджується свідоцтвом про смерть, дозволом прокурора Київської місцевої прокуратури №10 від 22.11.2017 на видачу цивільній дружині ОСОБА_1 тіла померлого спадкодавця, договором дарування частини квартири, повторно виданим свідоцтвом про народження спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доказами проведення ритуальних обрядів, які здійснені за її рахунок, наявністю у неї закордонного паспорту ОСОБА_2 та довідкою про склад сім`ї позивача від 01.03.2017, фотографіями, а також показами свідків.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.05.2020, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 01.06.2022, в задоволенні позову ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із спадкодавцем по день його смерті та факту прийняття спадщини, відмовлено (а.с. 95-104, 105-120).

Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Проте, за матеріалами справи, 10.08.2022 представник ОСОБА_1 адвокат Кравченко В.В. звернувся до суду з позовом до територіальної громади м. Чернігова в особі Чернігівської міської ради, в якому просив встановити факт того, що ОСОБА_1 та померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з березня 2004 року по день смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову посилався, що встановлення факту надасть позивачу можливість оформити свої спадкові, майнові права після смерті чоловіка та породить відповідні юридичні наслідки у вигляді можливості встановлення батьківства над їх спільною неповнолітньою дитиною. У позові посилався, що факт спільного проживання підтверджується свідоцтвом про смерть, лікарським свідоцтвом про причину смерті, дозволом прокурора Київської місцевої прокуратури №10 від 22.11.2017 на видачу ОСОБА_1 тіла померлого спадкодавця, договором дарування частини квартири, повторно виданим свідоцтвом про народження спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявністю у неї закордонного паспорту ОСОБА_2 та довідкою про склад сім`ї позивача від 01.03.2017, фотографіями, а також показами свідків (а.с. 2-9).

Закриваючи провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд виходив з рішень судів у справі № 750/11346/19 вбачається тотожність спору в даній справі, що знаходиться на розгляді, та спору по справі №750/11346/19 за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади міста Чернігова, який вже вирішено. Також за висновком суду, предметом спору в обох справах є встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з березня 2004 року по день смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; тотожними є і підстави позову, оскільки як в даній справі, так і у справі № 750/11346/19, в якій ухвалено рішення, що набрало законної сили, позивач мотивує свої вимоги наявністю у неї певної документації, здійснення нею кремації, народження дитини, показами ідентичних свідків та спільними фотографіями з померлим. Судом були враховані висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 02.07.2020 у справі № 619/38/17.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Частиною другою статті 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується.

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу;сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Отже, для застосування вказаної підстави закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову.

Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору (ч. 2 ст. 256 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 320/9224/17 зазначено, що згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 вказано, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 619/38/17, суд вказав, що неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Європейський суд з справ людини у своїх рішеннях від 25.07.2002 у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та від 28.10.1999 у справі «Брумареску проти Румунії» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що із позовної заяви, поданої у 2019 році у справі № 750/11346/19, вбачається, що предметом позову було встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_2 з березня 2004 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою оформлення спадкових та майнових прав. Аналогічний предмет вказаний і у позові, поданому у 2022 році у справі № 750/4596/22.

Суб`єктний склад учасників у цій справі відповідає сторонам, які брали участь у справі 750/11346/19.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на ті самі обставини, що і при зверненні до суду з позовом у 2019 році, а саме на те, що факт спільного проживання підтверджується свідоцтвом про смерть, лікарським свідоцтвом про причину смерті, дозволом прокурора Київської місцевої прокуратури №10 від 22.11.2017 на видачу ОСОБА_1 тіла померлого спадкодавця, договором дарування частини квартири, повторно виданим свідоцтвом про народження спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявністю у неї закордонного паспорту ОСОБА_2 та довідкою про склад сім`ї позивача від 01.03.2017, фотографіями, а також показами свідків.

Отже, у даній справі № 750/4596/22 та у справі № 750/11346/19, в якій судове рішення набрало законної сили, суб`єктний склад, предмет і підстави позову є тотожними.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі, оскільки з матеріалів справи вбачається, що у даній справі та у справі № 750/11346/19, наявний спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а відтак суд першої інстанції правомірно закрив провадження у справі.

Не є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції твердження заявника про те, що встановлення факту проживання ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу необхідне для встановлення факту батьківства над спільною неповнолітньою дитиною не можуть бути, оскільки встановлення такого факту не має юридичних наслідків для встановлення факту батьківства.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, висновки суду першої інстанції про те, що є таке, що набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, є законними та обґрунтованими, а тому відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м Чернігова від 27 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 30.11.2022.

Головуючий Судді :