Провадження №2/522/2321/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Чернявської Л.М.

за участі секретаря судового засідання - Тофан Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи на стороні позивача ОСОБА_3 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

30 червня 2020 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь збитки, які заподіяні йому у розмірі 39 300 гривень.

В обґрунтування позову зазначено, що 18 лютого 2019 року о 17 годині 30 хвилин на перехресті вулиць Фонтанська дорога та Академічна мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій пошкоджено автомобіль Opel Kadett, д.н.з. НОМЕР_1 , власником авто є дружина Позивача ОСОБА_3 , зазначеним авто керував Позивач, внаслідок зіткнення з авто Ford Focus болгарської реєстрації, номер державної реєстрації НОМЕР_2 , який в порушення правил дорожнього руху допустив зіткнення у задню частину автомобіля. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2019 року по справі № 521/4966/19 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні ДТП. На момент здійснення оцінки вартості ремонтних робіт від 17 лютого 2020 року, відповідно до рахунку-фактури № від 17 лютого 2020 року, наданого фізичною особою-підприємством ОСОБА_4 (станція технічного обслуговування), розмір матеріального збитку, заподіяного автомобілю яким керував Позивач під час ДТП становить 39 300 гривень. На момент заподіяння ДТП поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ОСОБА_2 був відсутній, тобто фактично він був не застрахований. Таким чином, збитки заподіяні незаконними діями ОСОБА_2 повинні бути відшкодовані ним у повному обсязі.

Ухвалою суду від 14 липня 2020 року відкрито провадження по справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи.

27 серпня 2020 року від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

10 серпня 2021 року від позивача до суду надійшла заява про залучення третьої особи.

Ухвалою суду від 11 серпня 2021 року залучено до участі у якості третьої особи ОСОБА_3 .

14 вересня 2021 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи документів, а саме просив долучити до матеріалів справи постанову пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.13 № 4.

Ухвалою суду від 20 рудня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді по цивільній справі відмовлено. Зупинено провадження по справі до вирішення питання про відвід судді Чернявської Л.М.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси (суддя Суворова О.В.) від 21 грудня 2021 року відмовлено у задоволення заяви ОСОБА_1 про відвід судді Чернявської Л.М. по цивільній справі.

28 червня 2022 року від ОСОБА_3 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності.

В судове засідання 08 серпня 2022 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином.

Суд вважає, що були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 будучи повідомленим про дату та час розгляду справи в суді, не з`явився, суд оцінює таку поведінку позивача як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Більш того, в умовах воєнного стану, з огляду на неприпустимість зупинення роботи судів та здійснення правосуддя та на розумність строків розгляду справ, суд не має чекати, що особа яка звернулась до суду виявить бажання з`явитись до суду за умови не повідомлення суду причин своєї неявки.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У той же час, Європейський суду своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Крім того, враховуючи нормативне регулювання даного питання національним та європейським законодавством, суд вважає, що позивач) не з`являючись у судові засідання, не даючи суду можливості своїми діями у встановлений законом строк вирішити справу, зловживає своїми процесуальними правами.

Підстав для відкладення розгляду справи, визначених частиною 2 ст. 223 ЦПК України судом не встановлено.

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів.

Справа перебуває на розгляді в суді з червня 2020 року.

Тож, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 18.02.2019 року о 17 годині 30 хвилин в м. Одесі по вул. Фонтанська дорога, 19, керуючи транспортним засобом «Ford Focus» д.з. НОМЕР_2 в порушенні п. 13.1 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної дистанції, в наслідок чого здійснив зіткнення з транспортний засіб «Opel Kadett» державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Після чого залишив місце ДТП.

Відповідно до постанови Малиновського районного суду м. Одеси у справі №521/4966/19 від 25 квітня 2019 року ОСОБА_2 , визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 122-4, 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 340 (триста сорок) гривень.

Згідно положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з позовної заяви, під час ДТП поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ОСОБА_2 був відсутній.

З наданого з боку позивача розрахунку-фактури № від 17.02.2020 року, складеного фізичною особою-підприємством ОСОБА_4 розмір відновлюваного ремонту автомобіля Opel Kadett, д.н.з. НОМЕР_1 , складає 39 300, 00 гривень. Даний розрахунок є єдиним доказом наданим позивачем, на якому ґрунтуються позовні вимоги щодо відшкодування збитків.

В силу частин 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами першою другою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана майну одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичної особи майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України).

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

За приписами ст.1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, потерпілий з метою відновлення свого втраченого майна, внаслідок противної поведінки завдавача такої шкоди, не обмежений у праві на відшкодування за рахунок винної особи реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, навіть після проведення страховиком оплати страхового відшкодування.

При цьому, в силу ст.ст. 12, 81 ЦПК України обов`язок доведеності розміру вартості втраченого майна, покладається на позивача у справі.

Разом з тим, наданий ОСОБА_1 до суду, як доказ, на доведеність вартості робіт необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля рахунок-фактура № від 17.02.2020 року, не може бути прийнятий судом, так як є неналежним. Зокрема, позивачем таким рахунком не доведено необхідність покупки та проведення ремонтних робіт, покраски відповідних деталей, і не доведено чи пов`язується даний рахунок-фактура з пошкодженнями автомобіля отриманими під час ДТП. Наданий розрахунок містить вартість матеріалів на суму 39 300,00 гривень, втім такі витрати є незрозумілими та не доведено необхідності у їх придбанні, а також, що такі витрати пов`язані з ДТП. Тобто, фактичний розмір шкоди є недоведеним.

При цьому суд приймає до уваги, що позивачем не надано доказів на підтвердження хто є власником пошкодженого автомобіля Opel Kadett, д.н.з. НОМЕР_1 .

Також слід зазначити, що Рахунок-фактура № від 17 лютого 2020 року, складений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , суд не приймає до уваги, оскільки його складено 17.02.2020 року (дійсний протягом 3 банківських днів), покупцем зазначено ОСОБА_5 , а дорожньо-транспортна пригода мала місце 18.02.2019 року, тобто не зрозуміло, що було з автомобілем протягом одного року. Не зазначено з приводу чого складався зазначений рахунок-фактура.

Суду не надано Експертний висновок про проведення автотоварознавчого дослідження з визначенням вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Opel Kadett, д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження від ДТП, що сталось 18.02.2019 року. Клопотання про призначення експертизи з цього приводу позивачем не заявлялось.

Данні про те, що позивач з метою відновлення пошкодженого автомобіля витратив кошти, розмір яких зазначено у позовних вимогах, з його боку не підтверджено.

Зважаючи на викладене суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є недоведеними та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , а відтак в задоволені позовної заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 1167, 1187,1194 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 258-259, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи на стороні позивача ОСОБА_3 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 09 серпня 2022 року.

Суддя Чернявська Л.М.