Справа № 503/815/22
Провадження № 2/503/261/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2022 року м. Кодима

Суддя Кодимського районного суду Одеської області Вороненко Д.В. дослідивши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

встановив:

До Кодимського районного суду Одеської області надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який проживає з нею та продовжує навчання, в розмірі ј частини від всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення сином двадцяти трьох років, за умови продовження останнім навчання

В свою чергу зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, а саме копії витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 02.06.2018 року № 4813-1 та копії довідки відділу адміністративних послуг Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 18.04.2022 року № 5123-, вбачаються ті обставини, що зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_1 , а зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача ОСОБА_2 є адреса: АДРЕСА_2 .

Згідно з ч .1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

При цьому, положеннями ч.1 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови про стягнення аліментів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

На даний час декларування та реєстрація місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні регулюється виключно Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05.11.2021 року № 1871-IX, який набрав чинності 01.12.2021 року. В свою чергу ч.1 ст. 4 цього Закону передбачає, що особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування).

В свою чергу пунктом 51 ч.1 ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 року № 5492-VI, до Єдиного державного демографічного реєстру вноситься інформація про особу, зокрема відомості про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи.

Таким чином зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_1 .

Водночас адреса: АДРЕСА_3 є місцем фактичного проживання/перебування позивача ОСОБА_1 , як взятої на облік внутрішньо переміщеної особи, згідно змісту позовної заяви та копії довідки відділу адміністративних послуг Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 18.04.2022 року № 5123-.

Відповідно до положень ч.1-2 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).

При цьому, ч.1 ст. 41 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII передбачає, що облік внутрішньо переміщених осіб здійснюється у Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Таким чином адреса: АДРЕСА_3 є місцем фактичного проживання позивача ОСОБА_1 , як взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

У зв`язку з чим суд вважає, що адреса фактичного проживання взятої на облік внутрішньо переміщеної особи не є тотожнім поняттю зареєстрованого або задекларованого місця проживання (перебування) особи, а також не підміняє його за своєю суттю, оскільки такі облік і декларація/реєстрація мають різну мету та правові наслідки. Крім того, такий висновок суду підтверджує і зміст самих положень ч.2-3 ст. 6 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII, якими врегульовано порядок внесення відомостей про зареєстроване місце проживання внутрішньо переміщеної особи на підставі документів, що підтверджують реєстрацію місця проживання, або відомостей, внесених до документів особи, які підлягають обміну, а також може використовуватися інформація з Державного реєстру виборців, Єдиного державного демографічного реєстру, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, реєстрів територіальних громад, Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

З огляду на зазначене суд вважає, що фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи не змінює і тимчасово не підмінює задеклароване або зареєстроване місця проживання (перебування) цієї особи.

Таким чином розгляд даної справи не належить до підсудності Кодимського районного суду Одеської області у відповідності до загальних положень визначення територіальної юрисдикції (підсудності), передбачених ч.1 ст. 27 ЦПК України, яким є Деражнянський районний Хмельницької області, а також у відповідності до положень альтернативного (за вибором позивача) визначення територіальної юрисдикції (підсудності), передбачених ч.1 ст. 28 ЦПК України, яким є Центральний районний суд м. Миколаєва.

Пунктом 1 ч.1 ст. 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Суд вважає, що подання позивачем ОСОБА_1 позовної заяви за місцем свого фактичного проживання, як внутрішньо переміщеної особи, є проявом спрямованим на реалізацію свого процесуального права на пред`явлення позову про стягнення аліментів саме за своїм зареєстрованим місцем проживання, передбаченим ч.1 ст. 28 ЦПК України.

Ураховуючи зазначене вище суд вважає необхідним передати дану справу для її розгляду за територіальною підсудністю до Центрального районного суду м. Миколаєва.

Керуючись ст. 27, 28, 31, 32, 258-261ЦПК України, суд

постановив:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, передати на розгляд до Центрального районного суду м. Миколаєва.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Д. В. Вороненко