ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1661/22 Номер провадження 22-ц/814/2050/22Головуючий у 1-й інстанції Блажко І.О. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 травня 2022 року (повний текст рішення складено 27 травня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради про визнання права користування на законних підставах житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради про визнання права користування на законних підставах житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 (прізвище до шлюбу ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі своїм сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають у кімнаті № НОМЕР_1 в гуртожитку, що знаходиться за адресую: АДРЕСА_1 .

Вказана кімната була надана ОСОБА_1 на підставі розпорядження №6 від 21 червня 1989 року, виданого Полтавським електромеханічним заводом «Електромотор».

У витязі з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 від 22 червня 2017 року та відмітки в паспорті ОСОБА_3 реєстрація місця проживання позивачів було зазначено: АДРЕСА_1 без вказівки про реєстрацію в конкретній кімнаті.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 квітня 2019 року встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в кімнаті № 805 за адресою: АДРЕСА_1 з 21 червня 1989 року.

Рішенням двадцять першої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 19 лютого 2019 року прийнято у комунальну власність територіальної громади міста Полтави в особі Полтавської міської ради гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 , залишивши цілісний майновий комплекс у статусі «гуртожиток».

Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради №98 від 22 травня 2019 року затверджено акти приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність, у тому числі й щодо гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням позачергової двадцять п`ятої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 12 липня 2019 року залишено житловий комплекс гуртожитку у статусі «гуртожиток» та дозволено приватизацію його жилих та допоміжних приміщень.

Кімната №805 за адресою: АДРЕСА_1 є постійним зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивачів, у зв`язку з чим вони вимушені звернутися до суду з даним позовом.

У позові просили:

визнати за ОСОБА_1 24 ІНФОРМАЦІЯ_3 , право користування на законних підставах житловим приміщенням кімнатою АДРЕСА_2 , в складі приміщень: коридор (1) площею 2,1 кв.м., кухня (2) площею 7,3 кв.м., кімната (3) площею 9,9 кв.м., кімната (4) площею 11,6 кв.м., санвузол (5) площею 3,4 кв.м., коридор (6) площею 7,7 кв.м., балкон (к=0,3) площею 1,0 кв.м. з 21 червня 1989 року;

визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право користування на законних підставах житловим приміщенням кімнатою АДРЕСА_2 , в складі приміщень: коридор (1) площею 2,1 кв.м., кухня (2) площею 7,3 кв.м., кімната (3) площею 9,9 кв.м., кімната (4) площею 11,6 кв.м., санвузол (5) площею 3,4 кв.м., коридор (6) площею 7,7 кв.м., балкон (к=0,3) площею 1,0 кв.м. з 21 червня 1989 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 24 травня 2022 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради, третя особа: комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради про визнання права користування на законних підставах житловим приміщенням задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право користування на законних підставах житловим приміщенням кімнатою АДРЕСА_2 , в складі приміщень: коридор (1) площею 2,1 кв.м., кухня (2) площею 7,3 кв.м., кімната (3) площею 9,9 кв.м., кімната (4) площею 11,6 кв.м., санвузол (5) площею 3,4 кв.м., коридор (6) площею 7,7 кв.м., балкон (к=0,3) площею 1,0 кв.м., з 29 грудня 2021 року.

Визнано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право користування на законних підставах житловим приміщенням кімнатою АДРЕСА_2 , в складі приміщень: коридор (1) площею 2,1 кв.м., кухня (2) площею 7,3 кв.м., кімната (3) площею 9,9 кв.м., кімната (4) площею 11,6 кв.м., санвузол (5) площею 3,4 кв.м., коридор (6) площею 7,7 кв.м., балкон (к=0,3) площею 1,0 кв.м., з 29 грудня 2021 року.

Судові витрати у розмірі по сплаті судового збору 1984,80 грн віднесено на користь держави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Із рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 24 травня 2022 року не погодились позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі прохають змінити рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 травня 2022 року, а саме:

«Визнати за ОСОБА_1 24 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , право користування на законних підставах житловим приміщенням кімнатою АДРЕСА_2 , в складі приміщень: коридор (1) площею 2,1 кв.м., кухня (2) площею 7,3 кв.м., кімната (3) площею 9,9 кв.м., кімната (4) площею 11,6 кв.м., санвузол (5) площею 3,4 кв.м., коридор (6) площею 7,7 кв.м., балкон (к=0,3) площею 1,0 кв.м., з 21 червня 1989 року»;

«Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , право користування на законних підставах житловим приміщенням кімнатою АДРЕСА_2 , в складі приміщень: коридор (1) площею 2,1 кв.м., кухня (2) площею 7,3 кв.м., кімната (3) площею 9,9 кв.м., кімната (4) площею 11,6 кв.м., санвузол (5) площею 3,4 кв.м., коридор (6) площею 7,7 кв.м., балкон (к=0,3) площею 1,0 кв.м., з 21 червня 1989 року».

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

На думку осіб, які подали апеляційну скаргу, при ухваленні оскаржуваного судового рішення судом було змінено дату з якої у позивачів виникло право користування на законних підставах житловим приміщенням кімнатою АДРЕСА_2 , а саме з 21 червня 1989 року (момент вселення та реєстрації місця проживання у вказаному приміщенні).

Зазначено, що рішення всупереч вимогам статті 263 ЦПК України було винесено на підставі неповного з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення для справи, а також жодним чином не обґрунтовано позицію суду щодо зміни дати з якої позивачі фактично користуються житловим приміщенням кімнатою АДРЕСА_2 .

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві представник відповідача зазначив, що Управління майном комунальної власності міста не заперечує щодо задоволення апеляційної скарги та просить розглянути справу без участі представника управління.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

Представник відповідача, представник третьої особи та позивачі у судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивачів у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, а також надав до суду клопотання, у якому просить судові витрати віднести на рахунок позивачів.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 (прізвище до шлюбу - ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі своїм сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають у кімнаті № НОМЕР_1 в гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У витязі з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 від 22 червня 2017 року та відмітки в паспорті ОСОБА_3 реєстрація місця проживання позивачів було зазначено: АДРЕСА_1 без вказівки про реєстрацію в конкретній кімнаті.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 квітня 2019 року встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в кімнаті №805 за адресою: АДРЕСА_1 з 21 червня 1989 року.

У кімнаті №805 позивачі проживають постійно, родина сплачує всі необхідні платежі за користування житловим приміщенням.

В розпорядженні №6, виданому Полтавським електромеханічним заводом «Електромотор» від 21 червня 1989 року про вселення ОСОБА_1 в гуртожиток АДРЕСА_3 , вказані кімнати №805 та №806, які в подальшому об`єднані в одну №805.

28 травня 2021 року позивачами було виготовлено технічний паспорт на кімнату № НОМЕР_1 , в якому зазначено, що в кімнаті № 805 проведено перепланування приміщень загальною площею 43,0 кв.м., житловою площею 21,5 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради від 29 грудня 2021 року №335 погоджено виконане перепланування та дозволено ОСОБА_1 , користувачу кімнати АДРЕСА_2 зареєструвати як об`єкт нерухомості кімнату №805 у складі приміщень: коридор (1) площею 2,1 кв.м., кухня (2) площею 7,3 кв.м., кімната (3) площею 9,9 кв.м., кімната (4) площею 11,6 кв.м., санвузол (5) площею 3,4 кв.м., коридор (6) площею 7,7 кв.м., балкон (к=0,3) площею 1,0 кв.м.

Позиція апеляційного суду

Задовольняючи частково позов, а саме, визначаючи дату проживання з 29 грудня 2021 року суд першої інстанції виходив із того, що саме з цієї дати погоджено перепланування та дозволено ОСОБА_1 , користувачу кімнати АДРЕСА_2 , зареєструвати як об`єкт нерухомості кімнату №805.

Проте, колегія суддів не може погодитись із рішенням суду першої інстанції виходячи із таких обставин.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» (далі - Закон) регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло або шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках, передбачених цим Законом), або шляхом отримання соціального житла (відповідно до цього Закону та Закону України «Про житловий фонд соціального призначення»), або шляхом самостійного (на власний розсуд, за власні чи залучені кошти) вирішення свого (своєї сім`ї) житлового питання (відповідно до цивільного законодавства України).

Згідно з частинами першою та другою статті 4 Закону громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради.

Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Приватизація жилих і нежилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад, які раніше були самовільно переплановані, може відбуватися після визнання перепланування таким, що відповідає законодавству України щодо технічних умов і будівельних норм до житла.

Мешканці гуртожитку, які на правових підставах, визначених цим Законом, проживають у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону (державної форми власності, а також у гуртожитках, включених до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб), набувають право на приватизацію жилих приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади згідно з цим Законом та Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Відповідно до пунктів 17, 18 Положення №396 громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2.

Громадянином до органу приватизації подаються:

- оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі;

- копію документа, що посвідчує особу;

- технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку;

- довідка про склад сім`ї та займані приміщення;

- копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку);

- документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;

- копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації;

- заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.

Прийняті документи реєструються органом приватизації в окремому журналі.

Частиною десятою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Організація проведення приватизації та оформлення права власності покладається на відповідні органи приватизації, створені, в тому числі державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні чи оперативному управлінні яких знаходяться квартири.

Передача квартир у власність громадян здійснюється за рішеннями цих органів приватизації, що приймаються на підставі письмових заяв про приватизацію квартири та доданих до них документів. При цьому органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Системний аналіз наведених вище норм матеріального права дозволяє зробити висновок про те, що право на приватизацію квартир державного житлового фонду набувають громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах на умовах договору найму, та повністю не використали одержані житлові чеки для приватизації житла у державному житловому фонді.

Особа набуває право на приватизацію квартири лише після дотримання нею правил, передбачених Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховоного Суду від 18 листопада 2020 року (справа № 682/2875/18).

Частиною першою статті 118 Житлового кодексу Української РСР (далі -ЖК Української РСР) встановлено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Частиною першою статтею 122 передбачено, що на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

У відповідності до статті 123 ЖК Української РСР порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється, зокрема, цим Кодексом та іншими актами законодавства. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.

Згідно зі статтями 100 та 152 ЖК Української РС виконання власниками або наймачами робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, які дозволяють їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію також не потрібне.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, після звернення ОСОБА_1 до ПрАТ «Електромотор» щодо надання дублікату ордеру, який був підставою для вселення в кімнату №805, листом №07/589 від 16 травня 2018 року ПрАТ «Електромотор» повідомило про неможливість видати такий дублікат у зв`язку з тим, що ордер було видано Відкритим акціонерним товариством «Електромотор», а книги обліку таких ордерів у зв`язку з реорганізацією підприємства за заначений період у правонаступника ПрАТ «Електромотор» в архівах не збереглися.

В рішенні суду першої інстанції не обґрунтовано дату з якої суд визнав право користування кімнатою на законних підставах, а лише міститься формальне посилання на рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 29 грудня 2021 року №335, що не пов`язано з правом користування вказаним приміщенням.

При цьому, на переконання суду апеляційної інстанції, матеріали справи містять достатньо доказів, із яких слідує, що право користування на законних підставах у позивачів житловим приміщенням кімнатою АДРЕСА_2 , виникло із 21 червня 1989 року, тобто із часу вселення та початку проживання, а не із моменту проведення перепланування та переобладнання житлового приміщення тому, що вказані дії позивачів не припиняли їхнє право на проживання вищевказаним приміщенням.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що рішення суду першої інстанції обмежує право позивачів на приватизацію, оскільки встановлює відлік п`яти років, необхідних для проведення приватизації житлової площі у гуртожитку з 29 грудня 2021 року, а не з 21 червня 1989 року - моменту заселення та початку проживання.

Відтак, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги зміни рішення суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено, згідно пункту другого частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи неведене, апеляційну скаргу слід задовольнити, а саме:

рішення суду першої інстанції в частині частково задоволення позову щодо визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права користування на законних підставах житловим приміщенням кімнатою АДРЕСА_2 , в складі приміщень: коридор (1) площею 2,1 кв.м., кухня (2) площею 7,3 кв.м., кімната (3) площею 9,9 кв.м., кімната (4) площею 11,6 кв.м., санвузол (5) площею 3,4 кв.м., коридор (6) площею 7,7 кв.м., балкон (к=0,3) площею 1,0 кв.м., з 29 грудня 2021 року;

визнання за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , права користування на законних підставах житловим приміщенням кімнатою АДРЕСА_2 , в складі приміщень: коридор (1) площею 2,1 кв.м., кухня (2) площею 7,3 кв.м., кімната (3) площею 9,9 кв.м., кімната (4) площею 11,6 кв.м., санвузол (5) площею 3,4 кв.м., коридор (6) площею 7,7 кв.м., балкон (к=0,3) площею 1,0 кв.м., з 29 грудня 2021 року - змінити,

визнавши за за ОСОБА_1 24 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний НОМЕР_2 , право користування на законних підставах житловим приміщенням кімнатою АДРЕСА_2 , в складі приміщень: коридор (1) площею 2,1 кв.м., кухня (2) площею 7,3 кв.м., кімната (3) площею 9,9 кв.м., кімната (4) площею 11,6 кв.м., санвузол (5) площею 3,4 кв.м., коридор (6) площею 7,7 кв.м., балкон (к=0,3) площею 1,0 кв.м. з 21 червня 1989 року;

за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , право користування на законних підставах житловим приміщенням кімнатою АДРЕСА_2 , в складі приміщень: коридор (1) площею 2,1 кв.м., кухня (2) площею 7,3 кв.м., кімната (3) площею 9,9 кв.м., кімната (4) площею 11,6 кв.м., санвузол (5) площею 3,4 кв.м., коридор (6) площею 7,7 кв.м., балкон (к=0,3) площею 1,0 кв.м. з 21 червня 1989 року.

В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно частини четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи, що апелянти просять не стягувати із відповідача понесені ними судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги, тобто, розпорядились своїми правами на власний розсуд, підстави для стягнення судових витрати по сплаті судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 травня 2022 року змінити.

Визнати за ОСОБА_1 24 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний НОМЕР_2 , право користування на законних підставах житловим приміщенням кімнатою АДРЕСА_2 , в складі приміщень: коридор (1) площею 2,1 кв.м., кухня (2) площею 7,3 кв.м., кімната (3) площею 9,9 кв.м., кімната (4) площею 11,6 кв.м., санвузол (5) площею 3,4 кв.м., коридор (6) площею 7,7 кв.м., балкон (к=0,3) площею 1,0 кв.м. з 21 червня 1989 року.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , право користування на законних підставах житловим приміщенням кімнатою АДРЕСА_2 , в складі приміщень: коридор (1) площею 2,1 кв.м., кухня (2) площею 7,3 кв.м., кімната (3) площею 9,9 кв.м., кімната (4) площею 11,6 кв.м., санвузол (5) площею 3,4 кв.м., коридор (6) площею 7,7 кв.м., балкон (к=0,3) площею 1,0 кв.м. з 21 червня 1989 року.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2022 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко