КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 756/7815/20 Головуючий у суді першої інстанції: Яценко Н.О.
Номер провадження: 22-ц/824/6996/2022 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2022 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі - Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 10 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської у місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування - виконком Бориспільської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та встановлення порядку участі батька у вихованні дітей та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської у місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування - виконком Бориспільської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу та порядку участі батьків у вихованні та спілкуванні з дітьми, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 (далі - позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом) до ОСОБА_1 (далі - відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом), треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської у м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування - виконком Бориспільської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та встановлення порядку участі батька у вихованні дітей, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської у м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування - виконком Бориспільської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу та порядку участі батьків у вихованні та спілкуванні з дітьми.

Також, 07 лютого 2022 року, ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Богдашкіну Дар`ю Олександрівну, звернувся до Оболонського районного суду міста Києва із заявою про забезпечення позову, в якій просила суд зобов`язати ОСОБА_2 разом зі старшим сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та матір`ю ОСОБА_1 пройти спільну психологічну терапію (сімейну медіацію) в Міському центрі дитини (м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 3-А) та/або у приватного психолога Ткаченко Альони Валеріївни та/або у приватного психолога Юзмухаметової Лариси з метою налагодження стосунків між батьками ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ), що зможе зменшити конфліктність між батьками та позитивно вплине на психологічний стан дітей та налагодить взаємовідносини ОСОБА_1 зі старшим сином - ОСОБА_3 ; зобов`язати батька ОСОБА_2 , на вимогу та запрошення психологів Міського центру дитини та/або приватного психолога Ткаченко Альони Валеріїни та/або приватного психолога Юзмухаметової Лариси приїздити разом з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в призначену дату, час та місце, визначені психологами центру (приватними психолога), про що ОСОБА_2 буде проінформований засобами зв`язку - телефон, електронна пошта, месенджер, до закінчення проходження повного курсу сімейної психологічної терапії (сімейної медіації).

В обґрунтування заяви, ОСОБА_1 вказує, що поведінка дитини, яка наявна на сьогодення, дуже її хвилює та дає їй підстави стверджувати, що дитина перебуває під сильним психологічним тиском її колишнього чоловіка та його родичів, батьком сформований синдром відкидання окремо проживаючої матері, що є підставою відмови дитини від спілкування з матір`ю.

Ця обставина може унеможливити або значно утруднити виконання рішення суду у разі задоволення зустрічного позову про встановлення графіку зустрічей, яке буде полягати у відмові дитини зустрічатися та спілкуватися з матір`ю, незважаючи на рішення суду, тим самим будуть порушені права та істинні інтереси дитини.

Заявник вважає, що у разі позитивного вирішення зустрічних позовних вимог, виконання рішення може стати неможливим через небажання дитини зустрічатися з матір`ю, а такі дії є досить ймовірними, адже батько та дорослі члени сім`ї батька впливають на дитину. Зазначене підтверджується висновком експертів за результатами проведення судової психологічної експертизи від 25 червня 2021 року та усними поясненнями експертів.

Таким чином, єдиним способом налагодження емоційного контакту матері з дитиною, є проведення спільної сімейної психологічної терапії батьків разом з дитиною та зустрічі матері з дитиною у присутності психолога. Сімейна психологічна терапія в Міському центрі дитини та/або у приватного психолога буде сприяти згладженню та вирішенню конфлікту між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як колишнім подружжям, а зустрічі матері з дитиною у присутності психолога сприятимуть налагодженню контакту дитини з матір`ю, що матиме позитивний вплив на психологічне здоров`я їх дітей, а також буде сприяти можливості матері повноцінно брати участь у вихованні дитини і відновленню прав дитини на спілкування з матір`ю.

На думку заявника, такий вид забезпечення позову не порушуватиме прав відповідача за зустрічним позовом і не призведе до будь-яких незворотних негативних наслідків для нього.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 10 лютого 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 10 лютого 2022 року скасувати та прийняти у справі нове рішення, яким її заяву про забезпечення позову задовольнити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказала, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку заявленому клопотанню, помилково ототожнивши поняття «психотерапія» та «медіація».

Апелянт наголошує, що неможливість матері налагодити контакт з дитиною призводить до порушення її прав та в подальшому ускладнить чи взагалі унеможливить виконання рішення суду.

Наданим процесуальним законом правом подати відзив на апеляційну скаргу, учасники справи не скористалися.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, проте, їх неявка згідно з вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Разом з тим, представник ОСОБА_1 - адвокат Богдашкіна Дар`я Олександрівна, а також ОСОБА_2 направили до суду клопотання про розгляд справи без їх участі.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У ч. 1 ст. 150 ЦПК України вказано, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

За правилами ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вказано, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

У ст. 41 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Судовий захист повинен бути ефективним, що вимагає ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості, і адекватності вимог заявника, щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

З тексту первісного та зустрічного позовів, а також заяви про забезпечення позову вбачається, що між сторонами існує спір щодо участі у спілкуванні та вихованні неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно із приписами ст.ст. 4-5 Закону України «Про медіацію», медіація проводиться за взаємною згодою сторін медіації з урахуванням принципів добровільності, конфіденційності, нейтральності, незалежності та неупередженості медіатора, самовизначення та рівності прав сторін медіації. Принципи медіації поширюються на стадію підготовки до медіації. Участь у медіації є добровільним волевиявленням учасників медіації. Ніхто не може бути примушений до врегулювання конфлікту (спору) шляхом проведення медіації. Сторони медіації та медіатор можуть у будь-який момент відмовитися від участі в медіації. Участь сторони в медіації не може вважатися визнанням такою стороною вини, позовних вимог або відмовою від позовних вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що Оболонський районний суд міста Києва дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки обраний позивачем вид забезпечення позову протирічить принципам медіації.

На думку колегії суддів, правильним також є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви по забезпечення позову в частині, зобов`язання батька ОСОБА_2 , на вимогу та запрошення психологів Міського центру дитини та/або приватного психолога Ткаченко Альони Валеріївни та/або приватного психолога Юзмухаметової Лариси приїздити разом з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в призначену дату, час та місце, визначені психологами центру (приватними психологами), про що ОСОБА_2 буде проінформований засобами зв`язку - телефоном, електронна пошта, месенджер, до закінчення проходження повного курсу сімейної психологічної терапії (сімейної медіації), оскільки сторони не можуть бути примушенні судом до відвідування психолога.

З урахуванням норм процесуального законодавства, роз`яснень Верховного Суду, виходячи з оцінки доводів позивача про вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності таких вимог та доказів, наданих в їх обґрунтування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про неможливість матері налагодити контакт з дитиною призводить до порушення її прав та в подальшому ускладнить чи взагалі унеможливить виконання рішення суду, повторюють доводи заяви про забезпечення позову, належна оцінка яким надана судом першої інстанції.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку заявленому клопотанню, помилково ототожнивши поняття «психотерапія» та «медіація» є припущеннями апелянта та на правильність висновків суду першої інстанції не впливають.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки Оболонського районного суду міста Києва та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так як доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновків суду першої інстанції, які відповідають фактичним обставинам справи, апеляційний суд залишає ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 10 лютого 2022 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 10 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар