_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/773/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2022

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Абухіній Н.Р. розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 у якому просить суд здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя виділивши відповідачу ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 та транспортний засіб Subaru Forester 2006 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 ; а їй - транспортний засіб Nissan Micra 2008 року випуску державний номерний знак НОМЕР_2 та стягнути з нього на її користь компенсацію вартості 2/3 частки квартири у сумі 1090437 грн. та судові витрати. Посилаючись на ст.60,69,71 СК України, вказує, що квартира та автомобілі були придбані під час шлюбу.

Представник позивач позов підтримав просив його задовольнити.

Відповідач у засідання не прибув, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.07.2004р., рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.10.2019р. у справі №947/22993/19 шлюб між ними розірвано.

Під час шлюбу сторонами набуто квартиру АДРЕСА_1 , транспортний засіб Subaru Forester 2006 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 , яким фактично користується відповідач, та транспортний засіб Nissan Micra 2008 року випуску державний номерний знак НОМЕР_2 , яким фактично користується позивачка.

Згідно Довідки про оціночну вартість квартири АДРЕСА_1 (а.с.60) її вартість становить 1635658,40 грн.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

Таким чином, вказана квартира та автомобілі на підставі ст.60 та 63 СК України є об`єктами спільної часткової власності позивача та відповідача у рівних частках, і позивач має право на поділ майна подружжя.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України

від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

У позовній заяві сторона позивача зазначає, що вважає за доцільне виділити їй 2/3 частини квартири, а 1/3 частину відповідачу. Суд не знаходить підстав для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України, оскільки сторона позивача не довела цих обставин, у порушення вимог ст.81ч.1 ЦПК України. Суд критично ставиться до посилань на можливість відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна на існування заборгованості по аліментах, які стягувалися за рішенням суду з відповідача на користь позивача, і зазначає що сама по собі ця обставина не є підставою для цього.

У Постанові від 08.08.2022р. у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс2), Велика Палата Верховного Суду зауважила, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте в шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи в суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту. За обставинами справи іншого майна, яке підлягало б поділу, сторони не мали.

Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом ч. 4 ст. 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом ч. 2 ст. 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки в неподільній речі.

Таким чином суд вважає, що найбільш ефективним способом захисту прав позивача буде визнання права власності на спірну квартиру за відповідачем з стягненням з останнього компенсації вартості Ѕ її частки у сумі 817829,20 грн.

Крім того, у прохальній частині позивач просила виділити квартиру відповідачу разом з усім розташованим у ній майном, однак не конкретизувала, на яке саме майно вона вважає за необхідне визнати право власності за відповідачем, тому суд вважає таку вимогу необґрунтованою.

Щодо способу поділу іншого майна - автомобілів, суд вважає, що ці позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач не надав суду заперечень на такий варіант їх поділу, і такий спосіб поділу буле відповідати інтересам сторін.

На підставі ст.141ч.1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати у сумі 11846,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Поділити спільне сумісне майно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , виділивши у приватну власність:

ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 ) - квартиру АДРЕСА_1 та транспортний засіб Subaru Forester 2006 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 ;

ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 ) транспортний засіб Nissan Micra 2008 року випуску державний номерний знак НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 та користь ОСОБА_1 вартість Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 у сумі 817829,20 грн. та судові витрати 11846,20 грн.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання Одеському Апеляційному суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бескровний Я. В.