Постанова

Іменем України

19 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 201/3618/20

провадження № 61-15081св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О., Коротуна В. М., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Червинської М. Є.,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Перша дніпровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 ,

розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2021 року у складі судді Наумової О. С. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня

2021 року у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Красвітної Т. П.,

Єлізаренко І. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до

ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, встановлення права на спадкування за законом та зміну черговості одержання права на спадкування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким позивач познайомилася у 2004 році, проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2005 року і до дня його смерті. Вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та всі ознаки сім`ї. На момент знайомства з ОСОБА_4 у червні 2004 році позивач знаходилась у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 , але фактично була розлучена з ним. У серпні 2006 року позивач та ОСОБА_4 переїхали з м. Запорожжя до м. Дніпра до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної часткової власності (по 1/2 частці)

ОСОБА_4 і ОСОБА_6 . Свою Ѕ частку ОСОБА_4 набув у спадщину від батька. У вказаній квартирі вони проживали однією сім`єю і проживають з сином там станом на день подання позову, позивач сплачує досі за комунальні послуги.

У 2007 року у ОСОБА_4 стався інфаркт міокарда. З 23 листопада

2007 року по 12 грудня 2007 року він лікувався стаціонарно у інфарктному відділенні. Після цього у ОСОБА_4 почалися серйозні проблеми зі здоров`ям, він постійно проходив медичні обстеження, лікувався стаціонарно і амбулаторно, переніс ряд операцій і потребував стороннього догляду, що підтвердженого виписками з історій хвороб. ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_4 помер. Позивач з сином займалися організацією поховання. Через тяжкі хвороби ОСОБА_4 знаходився у безпорадному стані і потребував стороннього догляду, матеріального забезпечення, оскільки фактично був непрацездатним через тяжкий стан здоров`я. Такий догляд і забезпечення до самої смерті, його поховання, здійснювали виключно позивач з сином.

Право на спадщину за законом має дочка померлого від першого шлюбу -

ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - « ОСОБА_7 »), яка за життя батька ОСОБА_4 майже не спілкувалася з ним, у тому числі і коли він хворів.

З урахуванням наведеного просила суд:

встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу з серпня 2006 року по день смерті ОСОБА_4 -

ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

змінити черговість спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , надавши позивачу право на спадкування після померлого ОСОБА_4 разом із спадкоємцями першої черги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого

2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1

і ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу з 26 травня 2009 року і по день смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840,80 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з урахуванням висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі

№ 522/1252/14-ц (провадження N 61-11255св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц (провадження N 61-23286св18), від 25 квітня 2019 року у справі № 759/4596/18 (провадження N 61-3852св19), згідно частини другої статті 114 СК України вважається, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з 03 лютого 1989 року і до 25 травня 2009 року, а з 26 травня 2009 року шлюб вважається припиненим. Таким чином, позовна вимога щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_4 з серпня 2006 року до 25 травня 2009 року суперечить вимогам статті 25 СК України, оскільки попередній шлюб ОСОБА_1 і ОСОБА_5 припинений згідно із рішенням суду з 26 травня 2009 року. Тому позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_4 з серпня 2006 року до 25 травня

2009 року не підлягають задоволенню.

Суд вважав, що позивачем доведений належними і допустимими доказами факт проживання разом зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, з 26 травня 2009 року і до дня смерті спадкодавця ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_8 не спростувала того, що ОСОБА_1 і її батько ОСОБА_4 проживали однією сім`єю.

З урахуванням викладеного, підлягають задоволенню вимоги в частині установлення факту її проживання однією сім`єю із ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу у період з 26 травня 2009 року і до дня смерті спадкодавця ОСОБА_4 - до ІНФОРМАЦІЯ_4.

Позивач пред`явила позов про встановлення факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_4 з метою зміни черговості права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги. Однак визнання такого факту надасть позивачу право на визнання її спадкоємцем лише четвертої черги з метою захисту права на спадкування майна померлого ОСОБА_4 . З позову, пояснень сторін і показань свідків судом під час розгляду справи не установлено, що позивач протягом тривалого часу матеріально забезпечувала спадкодавця ОСОБА_4 . Докази того, що позивач витрачала особисті кошти на потреби спадкодавця і він потребував цього у справі відсутні.

В силу стану здоров`я, двічі перенесених інфарктів і ряду перенесених операцій ОСОБА_4 потребував сторонньої допомоги у період перебуванні лікарні і реабілітаційний період, що підтверджено медичними документами і також показаннями свідка ОСОБА_9 . Однак виписки з історій хвороб не підтверджують безпорадний стан ОСОБА_4 , оскільки він пересувався за допомогою ходунків лише у 2014, 2015 і у 2019 роках після операцій. Тому його стан протягом 2009-2019 років не можна характеризувати як «безпорадний».

Досліджені судом докази свідчать про недоведеність позивачем заявлених позовних вимог, оскільки нею не надано суду доказів одночасного настання обставин, зазначених у частині другій статті 1259 ЦК України, а саме: а) позивач протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві; б) спадкодавець ОСОБА_4 через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. З огляду на викладене, вимоги позивача про зміну черговості права на спадкування після померлого ОСОБА_4 із наданням права на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги задоволенню не підлягають.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2021 року в оскаржуваній частині залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що враховуючи наявні у матеріалах докази не можна зробити висновок, що ОСОБА_4 перебував на утриманні у позивача. Докази того, що позивач витрачала лише особисті кошти на потреби спадкодавця і він потребував цього у справі відсутні.

Колегія суддів враховує той факт, що в силу стану здоров`я, двічі перенесених інфарктів і ряду перенесених операцій ОСОБА_4 потребував сторонньої допомоги у період перебування у лікарні і реабілітаційний період, що підтверджено медичними документами, а також показами свідка

ОСОБА_9 . Однак аналізуючи медичні документи у сукупності із показаннями свідків та доданими до позову фотографіями, колегія суддів погодилася із висновком суду першої інстанції, що стан ОСОБА_4 протягом 2009 - 2019 років не можна вважати безпорадним.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач тривалий час опікувалась спадкодавцем та надавала допомогу, не може бути достатньою обставиною для зміни черговості спадкування в розумінні частини другої статті 1259 ЦК України, без установлення сукупності усіх юридичних фактів, обумовлених даною нормою. Позивачем не доведено наявність юридичних фактів у їх сукупності відповідно до статті 1259 ЦК України, що є її процесуальним обов`язком у силу статті 12, 81 ЦПК України. Така правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 27 серпня 2020 року у справі № 266/2391/16.

Тому апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про зміну черговості права на спадкування після померлого ОСОБА_4 , із наданням права на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги, задоволенню не підлягають.

Аргументи учасників справи

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просила судові рішення в частині встановлення права на спадкування за законом та зміну черговості одержання права на спадкування скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що встановлені судом першої інстанції обставини чітко вказують на те, що у ОСОБА_4 були проблеми із здоров`ям, внаслідок яких він не міг працювати, доказів отримання ним доходів не має, а є лише посилання на те, що вони разом з позивачем створили свій Ютуб -канал, робили відеоматеріали з допомогою сина ОСОБА_1 , разом їздили відпочивати, але водночас це були робочі поїздки, на яких вони робили відео. Але суд не врахував того, що для цього потрібні були так звані робочі туристичні поїздки. Їх було зовсім мало. Що в свою чергу вказує на мізерність зароблених таким чином коштів. Доказів їх розміру не має, їх просто не існує. В суді апеляційної інстанції вказані обставини не спростовано.

Судами не оцінено докази того, що саме вона тривалий час, починаючи з 2007 року (коли у ОСОБА_4 стався перший інфаркт) і в подальшому піклувалася ним, надавала фактичні послуги в післяопераційні періоди, коли ОСОБА_4 був в безпорадному стані, тобто не міг сам себе обслуговувати, а також тривалість часу надання такої допомоги з урахуванням двох інфарктів міокарда, операції на серці, операцій на колінах (суглобах), внаслідок чого останній не міг самостійно забезпечувати умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги і піклування. Суди не встановили хто саме піклувався про стан здоров`я спадкодавця, який потребував стороннього догляду, допомоги, починаючи з 2007 року по день його смерті у грудні 2019 року. Суди не врахували висновки Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 1259 ЦК України у подібних правовідносинах, які містяться у постановах: від 18 червня 2020 року у справі №565/1046/16-ц, (провадження

№ 61-35423св18); від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18 (провадження № 61-14692св19); від 21 листопада 2018 року № 641/13649/14-ц, (провадження № 61-10705св18); від 24 червня 2020 року № 127/9778/17 (провадження

№ 61-3706св19),

Відповідачами у справі щодо зміни черговості одержання права на спадкування є всі спадкоємці за законом, які мають пріоритет у спадкуванні по відношенню до позивача. Отже, залучення ОСОБА_3 до участі у справі як третьої особи є порушенням норм цивільного процесуального права. У підготовчому засіданні помилково залучено ОСОБА_3 як третю особу замість залучення її до участі у справі як співвідповідача. А тому вказані порушення норм процесуального права є підставою для скасування судових рішень з передачею справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року у справі № 554/4064/17-ц.

У січні 2022 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить судові рішення в оскарженій частині залишити без змін, касаційну скаргу - без задоволення.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази понесених витрат ОСОБА_1 , однак наявні докази понесених витрат на поховання її батька, при чому поніс такі витрати ОСОБА_9 , а не сама ОСОБА_1 . Доказами того, що ОСОБА_4 не знаходився у безпорадному стані є те, що у періоди лікування він часто відпочивав за кордоном. Це свідчить про те, що він мав фізичну можливість здійснювати переліт на літаках, самостійно рухатися, самостійно себе обслуговувати та здійснювати інші дії, притаманні людині. В матеріалах справи наявні докази понесених ОСОБА_4 витрат на відпочинок у період з 2015 по 2019 рік.

Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

УхвалоюВерховного Суду від 08 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.

В ухвалі зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктом 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд першої та апеляційної інстанції в оскаржених судових рішеннях порушив норми процесуального права та застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 18 червня

2020 року у справі № 565/1046/16-ц, від 27 травня 2020 року у справі

№ 755/8930/18, від 21 листопада 2018 року у справі № 641/13649/14-ц, від

24 червня 2020 року у справі № 127/9778/17, від 09 грудня 2020 року у справі

№ 554/4064/17-ц).

Ухвалами Верховного Суду від 26 вересня 2022 року продовжено ОСОБА_2 строк для подання відзиву на касаційну скаргу; справу призначено до судового розгляду.

Рішення судів оскаржуються в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про встановлення права на спадкування за законом та зміну черговості одержання права на спадкування, тому в іншій частині судові рішення в касаційному порядку не переглядаються.

Фактичні обставини справи

Суди встановили факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 і ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу з 26 травня 2009 року і по день смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після його смерті відкрилась спадщина, у вигляді Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Поданими позивачем медичними документами підтверджено, що у листопаді 2007 року у ОСОБА_4 стався інфаркт міокарда. З 23 листопада

2007 року по 12 грудня 2007 року він знаходився на стаціонарному лікуванні у першому інфарктному відділенні клінічного об`єднання швидкої медичної допомоги, що підтверджено випискою з історії хвороби № 11750.

Після того ОСОБА_4 постійно лікувався.

01 серпня 2010 року переніс повторний інфаркт міокарда, був на лікуванні до

13 серпня 2010 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Позивачу видане свідоцтво про поховання. До позову позивач долучила накладні на ритуальні послуги, виписані на неї і сина ОСОБА_9 .

Позивач 15 січня 2020 року звернулась до Першої Дніпровської ДНК із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_4 , на підставі її заяви заведена спадкова справа № 11/2020.

Спадкоємцем першої черги за законом є донька померлого - відповідач

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позиція Верховного Суду

У статті 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року у справі № 554/4064/17-ц (провадження № 61-18461св19), на яку є посилання у касаційній скарзі, вказано: «згідно з пунктом 1 частини першої статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу, а у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше (пункт 4 частини першої статті 197 ЦПК України). При цьому відповідачами у справі щодо зміни черговості одержання права на спадкування є всі спадкоємці за законом, які мають пріоритет у спадкуванні по відношенню до позивача. Проте спадкоємці, які прийняли спадщину, а саме ОСОБА_4 , ОСОБА_5 залучені до участі у справі як треті особи, що є порушенням норм цивільного процесуального права».

У справі, що переглядається за клопотанням позивача ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2020 року до участі у справі як третю особу залучено ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище « ОСОБА_7 ») як особу, що може скористатися правом на спадкування; згідно матеріалів спадкової справи № 11/2020 до майна ОСОБА_4 заяви про прийняття спадщини, окрім ОСОБА_1 , подали також дочки померлого

ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , які є спадкоємцями першої черги та прийняли спадщину (а. с. 80-113 т. 2).

Суди не врахували, що належними відповідачами у справі щодо зміни черговості одержання права на спадкування є всі спадкоємці за законом, які спадщину прийняли та мають пріоритет у спадкуванні по відношенню до позивача. ОСОБА_1 пред`являючи позов, зокрема про встановлення права на спадкування за законом та зміну черговості одержання права на спадкування, позовних вимог до ОСОБА_3 не пред`явила, клопотання про залучення її до участі у справі як співвідповідача не заявила, а тому у задоволенні указаних вимог судам слід було відмовити з підстав неналежного складу співвідповідачів.

Тому суди зробили правильний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині, проте помилилися з мотивами такої відмови.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що судові рішення в оскарженій частині частково ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, судові рішення змінити в мотивувальній частині, а в іншій оскарженій частині - залишити без змін.

Оскільки судові рішення в оскарженій частині змінено тільки в частині мотивів прийняття, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого

2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня

2021 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про встановлення права на спадкування за законом та зміну черговості одержання права на спадкування змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. М. Коротун

Є. В. Краснощоков

М. Є. Червинська