Справа № 466/7655/22
Провадження № 2-о/466/196/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2022 року Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді Білінської Г.Б.

при секретарі Філевич У.І.

за участю представника заявника ОСОБА_1

представника заінтересованої особи Левицької І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за заявою ОСОБА_2 , з участю заінтересованої особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в :

заявник ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців, яким вжити такі заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 і ОСОБА_4 :

1. Заборонити ОСОБА_3 і ОСОБА_4 перебувати в місці спільного проживання з постраждалими особами, ОСОБА_2 , а також ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

2. Заборонити ОСОБА_3 і ОСОБА_4 наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалих осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

3. Заборонити ОСОБА_3 і ОСОБА_4 вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами, ОСОБА_2 , а також ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_6 на строк 6 місяців, яким визначити тимчасове обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_6 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 .

В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Там же проживає колишній чоловік ОСОБА_3 , шлюб з яким розірвано у 2016 році, та донька ОСОБА_5 , 2014 року народження.

Заявниця стверджує, що упродовж останніх восьми років ОСОБА_3 вчиняє щодо неї та доньки насильство у таких формах :

Фізичне : неодноразово завдавав тілесні ушкодження, копав ногами, душив, погрожував ножем, погрожував обпекти увімкненою праскою, завдавав ляпаси по обличчі, накручував волосся на руку та тягав за волосся по квартирі;

Психологічне : принижував, обзивав принизливими словами з використанням ненормативної лексики (в тому числі обзивав і під час вагітності), всім розповідає, що вона психічно хвора;

ОСОБА_8 : виганяв з дитиною з власного дому, раптово висаджував з машини, закривав у кімнаті та не давав мені доступу до майна , неодноразово пошкоджував особисте майно - косметику, одяг тощо, без узгодження з нею привів незнайомого мужчину та повідомив, що той тепер буде жити в їх спільній квартирці ; без її відома та відома дитини установив камери у квартирі та здійснював зйомку ;

Сексуальне: здійснював відеозйомку заявниці, поки вона спала,при цьому піднімав нічну сорочку щоб голювати частини тіла.

Оскільки таке насильство постійно відбувається на очах неповнолітньої доньки, за результатами оглядів у спеціаліста починаючи щонайменше з 2018 року у малолітньої ОСОБА_9 відмічається порушення психоемоційного стану у зв`язку з хронічною стресовою ситуацією вдома. Востаннє дівчинка була на консультації у невролога 19 вересня 2022 року. Тоді через поведінку батька напередодні, в дитини посилились нав`язливі рухи обличчя та тік повіками. Марії рекомендовано уникати психотравмуючих ситуацій та психологічна корекція.

Поведінка ОСОБА_3 була предметом розгляду та втручання органів поліції. Так, заява від 13.04.2016 р зареєстрована у журналі ЄО за № 10126, заява від 15.01.2018 р. зареєстрована у журналі ЄО за № 1126, заява від 10.02.2018 р зареєстрована у журналі ЄО за № 3334, заява від 05.08.2018 р. зареєстрована у журналі ЄО за № 19623, заява від 08.11.2018 р. зареєстрована у журналі ЄО за № 28429, заява від 06.05.2019 р. зареєстрована у журналі ЄО за № 10065.За результатами розгляду останньої заяви на ОСОБА_3 складено адміністративний протокол № ГР 021031 за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП (Вчинення насильства в сім`ї). За розглядом заяви від 03.12.2019 р.справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2, Шевченківським судом м. Львова провадженням закрито у зв`язку з закінченням строків накладання адміністративного стягнення.

07.04.2021 р. ОСОБА_3 , перебуваючи вдома, умисно наніс ОСОБА_2 тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 400 належать до легкого тілесного ушкодження. За цим фактом було відкрите кримінальне провадження № 0000275 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. На жаль, це кримінальне провадження було зрештою закрито у зв`язку за недостатністю доказів.

8 вересня 2022 року щодо ОСОБА_3 було винесено терміновий заборонний припис у зв`язку з тим, що він привів до квартири стороннього чоловіка і вкотре виганяв колишню дружину з донькою з кімнати та штовхав.28 вересня 2022 року ОСОБА_3 привів додому незнайомого чоловіка ОСОБА_4 та повідомив, що той тепер буде жити у квартирі.Донька дуже перелякалась, що стороння людина буде жити з ними . У квартирі з дитиною перебував батько заявниці ОСОБА_10 , який повідомив, що ОСОБА_3 в з криками увірвався до квартири, та викликав поліцію повідомивши, що його не впускають до квартири. На запитання, що відбувається, хто цей чоловік з речами і що робить у квартирі , ОСОБА_3 сказав, що ця особа уклала з ним договір позички і буде проживати у квартирі, у кімнаті, яка виділена ОСОБА_3 рішенням суду. Як з`ясувалось , згідно надуманого договору ОСОБА_3 передає ОСОБА_4 у користування половину квартири з побутовою технікою та іншим майном у квартирі.Заяниця вважає, що таким чином ОСОБА_3 реалізував свої погрози та практично намагається вселити у квартиру стороннього чоловіка з метою залякування та вчинення психологічного тиску на неї та дитину, та імовірного вчинення інших насильницьких дій цим чоловіком щодо неї та 8-річної доньки. Вона з`ясувала, що ОСОБА_11 є мешканцем київщини, визнаний непридатним до військової служби у зв`язку із психічними розладами. Перебування його у квартирі є загрозливим для життя та здоров`я як заявниці, так і неповнолітньої дитини.

У зв`язку з насильством з боку ОСОБА_3 , і заявниця і дитина отримували допомогу у психолога. За результатами первинного обстеження мого емоційного стану, у неї зокрема виявлено підвищену тривожність, зниження самооцінки, страх перед майбутнім, значно зросла фонова тривожність та загальна недовіра до світу і очікування на скривдження.І у заявниці, і у дитини відмічаються розлади сну, ситуативне серцебиття, страх, тремтіння рук, внутрішній тремор, турбують думки та спогади про травматичний досвід. В результаті домашнього насильства у ОСОБА_2 спостерігається значне зниження рівня життя (згідно з критеріями ВООЗ), а саме: часта втома, фізичний дискомфорт, негативні переживання, негативне мислення, знижена працездатність, порушені дружні зв`язки, апатія. Рекомендована подальша індивідуальна КПТ та ЕМДР- травмофокусовані терапії в режимі 1 сесія (50 хв.) у тиждень. Рекомендовано уникати стресових ситуацій та максимальне дистанціювання кривдника як джерела травмування.

Вважає, що видача обмежувального припису наразі єдиний дієвий спосіб захистити її та дитину від насильства з боку ОСОБА_3 .

У судовому засіданні заявниця ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 підтримали вимоги викладені в заяві, надавши пояснення, аналогічні до викладених у заяві про видачу обмежувального припису та просили таку задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_3 вимоги заперечив та пояснив, що проживає у кв. АДРЕСА_3 . Рішенням суду йому виділена в користування одна кімната у цій квартирі, яку він і займає. Жодного насильства щодо колишньої дружини та доньки не вчиняє, натомість сама заявниця постійно провокує сварки та конфлікти. Він дійсно мав намір поселити у свою кімнату ОСОБА_4 , з яким уклав відповідний договір позички житла. Це зробив не з метою будь якого насильства стосовно мешканців квартири, а з моральних спонукань, оскільки ця особа є біженцем і не має житла у м.Львові.

Заінтересована особа ОСОБА_12 у судове засідання двічі не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується оголошенням, розміщеним на сайті суду та довідками про доставку смс повідомлення про час судового засідання. Суд вважає за можливе розглянути заяву про видачу обмежувального припису без його участі.

Заслухавши думку заявника, представника заявника, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що заява про видачу обмежувального припису підлягає до задоволення частково з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017р. №2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з п.11 ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, рідні брати і сестри.

Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа.

Положеннями ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири на АДРЕСА_1 . У цій же квартирі проживає їх спільна донька ОСОБА_5 , 2014 року народження .

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 14.06.2022 року встановлено порядок користування квартирою, за яким кожному із мешканців ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 виділено в користування по одній кімнаті. Порядок користування кухнею, комунальними вигодами та іншими приміщеннями спільного користування не визначався.

ОСОБА_2 неодноразово зверталась у відділ поліції із заявами про вчинення щодо неї з боку ОСОБА_3 насильства. Так, заява від 13.04.2016 р зареєстрована у журналі ЄО за № 10126, заява від 15.01.2018 р. зареєстрована у журналі ЄО за № 1126, заява від 10.02.2018 р зареєстрована у журналі ЄО за № 3334, заява від 05.08.2018 р. зареєстрована у журналі ЄО за № 19623, заява від 08.11.2018 р. зареєстрована у журналі ЄО за № 28429, заява від 06.05.2019 р. зареєстрована у журналі ЄО за № 10065.

За результатами розгляду останньої заяви на ОСОБА_3 складено адміністративний протокол № ГР 021031 за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП -вчинення насильства в сім`ї. За розглядом вказаного протоколу справа про адміністративне правопорушення була провадженням закрито у зв`язку з закінченням строків накладання адміністративного стягнення, тобто з нереабілітуючих підстав.

8 вересня 2022 року та 28.09.2022 року щодо ОСОБА_3 працівником підрозділу органів Національної поліції Українни були винесені заборонні приписи у зв`язку з вчиненням домашнього насильства щодо ОСОБА_2 .

Із наданих суду консультативних висновків спеціаліста вбачається , що при обстеженні емоційного стану ОСОБА_2 та неповнолітньої дитини ОСОБА_5 виявлено підвищену тривожність, зниження самооцінки, страх перед майбутнім, значно зросла фонова тривожність та загальна недовіра до світу і очікування на скривдження. І у заявниці, і у дитини відмічаються розлади сну, ситуативне серцебиття, страх, тремтіння рук, внутрішній тремор, турбують думки та спогади про травматичний досвід. В результаті домашнього насильства у ОСОБА_2 спостерігається значне зниження рівня життя (згідно з критеріями ВООЗ), а саме: часта втома, фізичний дискомфорт, негативні переживання, негативне мислення, знижена працездатність, порушені дружні зв`язки, апатія. Рекомендована подальша індивідуальна КПТ та ЕМДР- травмофокусовані терапії в режимі 1 сесія (50 хв.) у тиждень. Рекомендовано уникати стресових ситуацій та максимальне дистанціювання кривдника як джерела травмування.

Заінтересованою особою ОСОБА_13 надано суду в порядку доказів у заперечення вчинення домашнього насильства аудіо- та відеозаписи, здійснені самим ОСОБА_3 у різних побутових ситуаціях у квартирі, де проживає заявниця з донькою та заінтересована особа. Дійсно , з таких записів вбачається, що у конфлікті приймають участь колишнє подружжя в присутності своєї неповнолтіньої дитини, ведуть себе некоректно по відношенню одне до одного , застосовують лайку , грубі вислови , образи та обвинувачення одне одного . Однак, як з`ясовано судом, такі записи проводились ОСОБА_3 без відома та згоди ОСОБА_2 та дитини, у різних сімейних та побутових ситуаціях, в житлових приміщеннях, на кухні тощо, у тому числі із кадрами, де дитина оголона, і не підозрює, що її знімають та відео. І хоча , не можна виправдати незавжди достойну матері неповнолітньої дитини поведінку ОСОБА_2 у таких ситуаціях, дії ОСОБА_3 ,який допустив таку зйомку потайц від інших мешканців квартири , суд розцінює як один із видів насилля над своєю колишньою дружиною і неповнолітньою дитиною

Укладений ОСОБА_3 договір позички кімнати у квартирі АДРЕСА_3 із наданням права на використання меблів і предметів побуту сторонній особі ОСОБА_4 , яку , як ствердив сам ОСОБА_3 знає нетривалий час, суд оцінює критично і не знаходить адекватного пояснення таким діям ОСОБА_3 , як окрім спричинення моральних страждань своїй колишній дружині і дитині , спонукання ОСОБА_2 до дії з реалізації квартири чи виплати йому коштів за її частину з боку колишньої дружини.

Виходячи із змісту Порядку проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, затв. Наказом Міністерства соціальної політики України, Міністерства внутрішніх справ України від 13 березня 2019 року № 369/180, суд вважає , що у даному випадку такі ризики присутні.

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 зроблено висновок про те, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи , а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Також Верховний суд у Постанові № 754/11171/19 від 28 квітня 2020 року вказав, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом N 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Як зазначив Верховний Суд у Постанові від 17 лютого 2021 року (справа № 766/13927/20-ц), пріоритет має бути надано безпеці постраждалої особи, а не праву власності кривдник.. При цьому, факт не притягнення особи до юридичної відповідальності за вчинення домашнього насильства не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника.

Окрім цього, Верховний Суд у Постанові від 17 лютого 2021 року (справа №753/19409/19) зазначив, що визначення формою домашнього насильства над дитиною у розумінні Закону у випадку, коли дитина стала свідком (очевидцем) насильства, та встановлення судом обмежувального припису із застосуванням заходів тимчасового обмеження прав кривдника, визначених частиною другою статті 26 Закону N 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. Видача обмежувального припису повинна забезпечити дієвий, ефективний та невідкладний захист заявника і дитини від домашнього насильства, буде сприяти недопущенню повторних випадків такого насильства, а інтереси жертв домашнього насильства у цій конкретній ситуації переважають над інтересами кривдника, який упродовж дії припису буде позбавлений права на спілкування з дитиною.

У своїх рішеннях Європейський Суд суд дав характеристику зобов`язань держави у зв`язку з насильством в сім`ї, визнавши серйозність домашнього насильства в Європі, та підкресливши відповідальність, з якою держави повинні вживати відповідних заходів з метою протидії цьому порушенню прав людини. Суд підкреслив, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є проблемою, яка зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави.

Заявниця просить :

Видати обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців, яким вжити такі заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . Зокрема :

- Заборонити ОСОБА_14 ОСОБА_4 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_2 і ОСОБА_15 -Магдаленою за адресою: АДРЕСА_1 .

-заборонити наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалих осіб за адресою: АДРЕСА_1 .

-заборонити заінтересованим особам вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Зважаючи на встановлені судом ризики, зміст конфліктів між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , формальну роль ОСОБА_4 у виникненні конфліктів між колишнім подружжям, вірогідність продовження та повторного вчинення насильства в сім`ї та можливість настання від такого тяжких наслідків, суд вважає за можливе застосувати обмежувальний припис частково .

Згідно ч.4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Керуючись ст.ст.141, 294, 350-1 350-8 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

заяву ОСОБА_2 , з участю заінтересованої особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців, яким вжити такі заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 і ОСОБА_4 :

Заборонити ОСОБА_3 і ОСОБА_4 перебувати в місці спільного проживання з постраждалими особами, ОСОБА_2 , а також ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонити ОСОБА_3 і ОСОБА_4 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою, ОСОБА_2 .

В решті в задоволенні заяви відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду.

Копію рішення направити до ГУНП у Львівській області для взяття ОСОБА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 на профілактичний облік та до Шевченківської районної адміністрації ЛМР.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Львівського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 11.10.2022.

Суддя Г. Б. Білінська