КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1380/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Оксюта Т.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

секретар - Зиль Т.С., Лащевська Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі Об`єднаної житлової комісії апарату Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур, третя особа: Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

за апеляційною скаргою представника Міністерства оборони України - Кучми Аліни Григорівни на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року,

встановив:

у липні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив скасувати рішення, викладене в п.5.7 протоколу засідання об`єднаної житлової комісії апарату Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур №15 від 21 жовтня 2019 року про відмову у виключенні зі складу службових приміщень наданої квартири у зв`язку з відсутністю вислуги на військовій службі. Також позивач просив визнати за ним право на виключення з числа службового житла квартири за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідача прийняти відповідне рішення про надання йому житла.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2020 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, було притягнуто Київське квартирно-експлуатаційне управління.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року позов було задоволено частково, скасовано рішення про відмову позивачу у виключенні зі складу службового житла квартири АДРЕСА_2 та визнано за ОСОБА_1 право на виключення з числа службового житла вказаної квартири.

Додатковим рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2021 року було вирішено питання про судові витрати та стягнуто на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням, представник відповідача - Кучма А.Г. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу представник третьої особи по справі - Діцуленко К.П. просить задовольнити апеляційну скаргу. Одночасно представник посилається на те, що спір у даній справі стосується проходження публічної служби, в зв`язку з чим підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення позивача ОСОБА_1 , представника Міністерства оборони України - Горбулінського Т.Б, Дашківської О.В.., представника третьої особи - Лагуни А.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що він у 2014-2015 роках брав безпосередньо участь у антитерористичній операції, та з 10.04.2015 має статус учасника бойових дій. 03.06.2014 отримав поранення, внаслідок чого йому 06.12.2018 було встановлено 2 групу інвалідності. З 09.06.2016 його було зараховано на квартирний облік та включено до списку осіб, які мають право на першочергове отримання житла як учасник бойових дій відповідно до рішення житлової комісії Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур №29 від 14.12.2016. Рішенням Міністра оборони України від 02.03.2018 №3799/з йому було надано однокімнатну службову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в якій він проживає та зареєстрований з 19.07.2018. Оскільки в п.3 та 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженими постановою КМ України №1081 від 03 серпня 2006 року передбачено забезпечення військовослужбовців житлом для постійного проживання шляхом надання один раз протягом строку служби та порядок виключення житла з числа службових, він 18.09.2019 звернувся до житлової комісії Міністерства оборони України та підпорядкованих структур про виключення вказаної квартири з числа службових, однак рішенням комісії від 21.10.2019 йому було відмовлено у виключенні вказаної квартири з числа службових. В зв`язку з чим позивач просив: скасувати рішення, викладене в п.5.7 протоколу засідання об`єднаної житлової комісії апарату Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур №15 від 21 жовтня 2019 року про відмову у виключенні зі складу службових приміщень наданої квартири у зв`язку з відсутністю вислуги на військовій службі та визнати за ним право на виключення з числа службового житла квартири за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідача прийняти рішення відповідне рішення про надання йому житла.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року позов було задоволено частково, скасовано рішення про відмову позивачу у виключенні зі складу службового житла квартири АДРЕСА_2 та визнано за ОСОБА_1 право на виключення з числа службового житла вказаної квартири.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач наділений правом на виключення жилого приміщення, яке він займає - кв. АДРЕСА_2 з числа службових на підставі ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Тому суд вважав обґрунтованими вимоги щодо скасування рішення, викладеного в п. 5.7 протоколу засідання об`єднаної житлової комісії апарату Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур №15 від 21.10.2019, визнавши за ОСОБА_1 , право на виключення з числа службового житла вказаної вище квартири.

Однак погодитись з такими висновком суду першої інстанції неможливо, оскільки він зроблений з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Статтею 47 Конституції України гарантовано, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

В ч. 1 статті 118 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) закріплено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

В пункті 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в УРСР, затвердженого постановою ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37 «Про службові жилі приміщення» (далі - Положення) передбачено, що жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Механізм та порядок виключення квартир із числа службових у Збройних Силах України регулюється, зокрема, положеннями Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018 (зі змінами) (далі - Інструкція). В п. 1 Розділу ІІ Інструкції закріплено, що для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті Міноборони, в Генеральному штабі Збройних Сил України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, а також у військових прокуратурах (далі - військова частина) утворюються житлові комісії (далі - житлова комісія військової частини). В п. 1 Розділу ІV Інструкції закріплено, що військовослужбовці та члени їх сімей, крім осіб, які звільнені з військової служби в запас або відставку та члени їх сімей, за відсутності за місцем проходження служби житла для постійного проживання, забезпечуються службовими жилими приміщеннями.

Службові жилі приміщення надаються в межах не менше визначеного в установленому порядку рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в цьому населеному пункті, але не більше 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу.

В п. 10 Розділу VII Інструкції передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.

Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.

В п. 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою КМ України від 03.08.2006 №1081 встановлено механізм, згідно якого, житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень.

Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

В ст. 19 Конституції України закріплено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції не врахував висновок щодо застосування вказаних норм права, який міститься в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року (справа №570/5323/17).

Посилання позивача на те, що відповідач, відмовляючи у виключенні вказаної квартири з числа службових, порушує його право на позачергове отримання житла, є безпідставним, оскільки позивач перебуває на обліку та потребує поліпшення житлових умов, має беззаперечне право на отримання житла для постійного проживання його та членів його сім`ї або за його бажанням грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення, яке гарантоване положеннями статті 47 Конституції України, статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Його право на отримання житла, як військовослужбовцем, не є порушеним.

Довід позивача, про те, що він на підставі ч. 8 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» як особа з інвалідністю 2 групи, має право на безоплатне одержання у приватну власність жилого приміщення, яке він займає у будинках державного житлового фонду, не може бути підставою для задоволення заявлених ним позовних вимог, оскільки він не має вислуги на військовій службі 20 років, а жиле приміщення, в якому він проживає є службовим.

Посилання представника Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України - Діцуленка К.П. у відзиві на апеляційну скаргу на те, що вказаний спір стосується проходження військової служби, яка є публічною, а тому підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, не можуть бути підставою для закриття провадження по справі.

Посилання на правовий висновок, який міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року (справа №712/5476/19), щодо визначення юрисдикції суду з розгляду спорів про оскарження відмови у забезпеченні жилим приміщенням або у призначенні грошової компенсації за належні до отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, вказано, що зазначені спори належать до юрисдикції адміністративних судів, є безпідставним.

В постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року (справа №755/6184/19), від 23 грудня 2020 (справа №569/17179/18) та від 07 квітня 2021 року (справа №760/28829/19) вказується, що спір виник з приводу стягнення компенсації за неотриману жилу площу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» закріплено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп, законні представники дітей з інвалідність і недієздатних осіб з інвалідністю.

Згідно п. 4 постанови КМ України від 27.04.2006 №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» (із змінами, внесеними згідно з постановою КМ України №620 від 24.05.2022) компенсація судового збору у цивільних, адміністративних та господарських справах у розмірі, пропорційному задоволеним вимогам сторони, здійснюється відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМ України №845 від 03.08.2011. В підпункті 1-1 пункту 16 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМ України №845 від 03.08.2011 (із змінами, внесеними постановою КМ України №620 від 245.05.2022) закріплено, що органи Казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів, зокрема, для компенсації судового збору за рахунок держави у разі звільнення від його сплати у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, є зокрема, неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України - Кучми Аліни Григорівни задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі Об`єднаної житлової комісії апарату Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур, третя особа: Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Компенсувати за рахунок державного бюджету Міністерству оборони України судовий збір в сумі 2 522 грн. 41 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в касаційному порядку.

Повний текст постанови виготовлено 19 липня 2022 року.

Головуючий

Судді