Єдиний унікальний номер: 448/526/22
Провадження № 2/448/342/22
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(повний текст)

27.09.2022 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя Юрій БІЛОУС,

за участю секретаря судового засідання Оксани ТХІР,

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 ,

суть позову: про збільшення розміру аліментів,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 не з`явився,

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, постановив рішення про наступне:

в с т а н о в и в:

І. Короткий виклад обставин справи:

Позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_4 про зміну (збільшення) розміру аліментів, в якій просила суд: збільшити розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 3000,00грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили й до досягнення дитиною повноліття.

Зазначає, що рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14.03.2019 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про зміну способу стягнення аліментів, стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 (однієї тисячі п`ятисот) гривень щомісячно, що підлягає індексації відповідно до Закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення нею повноліття.

В обґрунтування позовних вимог, покликається на те, що відповідач ОСОБА_4 , нерегулярно і не в повному обсязі сплачує визначений судом розмір аліментів. Крім цього, після набрання рішенням суду законної сили, витрати необхідні для утримання доньки значно зросли, зокрема, дитина постійно потребує коштів на купівлю продуктів харчування, а також необхідні кошти на відпочинок та оздоровлення.

Позивачка стверджує, що несе витрати, пов`язані і з організацією належного рівня побутових умов дитині, а відповідач будь якої іншої допомоги на утримання дитини не надає, також не бере участі ні в духовному, ні в матеріальному житті своєї доньки.

Стверджує, що у зв`язку із зростанням цін на продукти харчування та інші промислові товари, лікарські засоби, розмір сплачуваних відповідачем аліментів не забезпечує повноцінного рівня життя дитини.

Крім цього, зазначила, що відповідач працездатний, має достатній матеріальний рівень для того щоб утримувати дитину, оскільки на даний час їздить на заробітки за кордон, а отже має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж визначено рішенням суду.

ІІ. Позиція учасників процесу:

Позивачка ОСОБА_3 , в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з мотивів, викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити, оскільки вважає, що на даний час аліменти, які стягуються з відповідача в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму недостатньо для утримання малолітньої доньки, вона (позивачка у справі) власними силами утримує дитину та несе витрати, пов`язані з організацією належного рівня побутових умов доньці, а розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини.

Відповідач ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, однак надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву (отриманий та зареєстрований канцелярією суду за Вх. №2319 від 16.06.2022 року), в якому проти задоволення позову заперечив у повному обсязі. Покликався на те, що після закінчення контракту у жовтні 2018 року він був звільнений із ЗСУ і з цього часу ніде не працював, за кордон був змушений виїжджати для підтримки своїх мінімальних людських потреб, а стягнення з нього 1500 грн. щомісячно аліментів вже поставило його у важке матеріальне становище. Додатково зазначив, що і на даний час перебуває у важкому матеріальному становищі, оскільки перебуваючи за кордоном у Республіці Польща зовсім не заощадив коштів, адже із початком війни та масових переміщень людей з України в Польщу можливість підзаробити кошти взагалі пропала, а всі зароблені раніше кошти витратив на оплату житла та продуктів харчування.

ІІІ. Процесуальні дії у справі:

Ухвалою суду від 22.06.2022 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

07.07.2022 року відповідачем ОСОБА_4 , надіслано на адресу суду відзив на позовну заяву про зміну розміру аліментів.

Ухвалою суду від 15.08.2022 року задоволено клопотання сторони позивача про витребування доказів та витребувано з Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин відповідачем ОСОБА_4 державного кордону України.

Заслухавши пояснення позивачки та дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи сторони відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

ІV. Обставини справи, встановлені судом:

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачкою та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї №551, виданою Мостиською міською радою Львівської області 09.08.2022 року.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14.03.2019 року у цивільній справі №452/3318/18 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про зміну способу стягнення аліментів, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 16.09.2019 року, стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 (однієї тисячі п`ятисот) гривень щомісячно, що підлягає індексації відповідно до Закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення нею повноліття. В решті частині позову про стягнення аліментів у розмірі 1500 грн. щомісячно відмовлено за недоведеністю позовних вимог. Стягнуто із ОСОБА_4 судовий збір в дохід держави в розмірі 768,40 грн.

Відтак, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом ( ч.4 ст.82 ЦПК України).

На підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист №452/3318/18, який перебуває на виконанні у Турківському відділі державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (виконавче провадження ВП 60637114).

Будь яких інших стягнень за виконавчими документами з відповідача ОСОБА_4 не проводиться.

З часу ухвалення рішення суду відбулися зміни сімейного та майнового стану позивачки ОСОБА_3 та майнового стану відповідача ОСОБА_4 .

Так, позивачка ОСОБА_3 створила нову сім`ю з гр. ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , однак, доказів, які б підтверджували факт проживання позивачки разом із чоловіком ОСОБА_8 (акту обстеження матеріально-побутових умов життя заявника, довідки про склад сім`ї, тощо) матеріали справи не містять та такі не долучались стороною позивача в судовому засіданні. Як підтверджено довідкою про склад сім`ї №551 від 09.08.2022 року, долученою стороною позивача в судовому засіданні, яку суд вважає належним та допустимим доказом у справі, позивачка ОСОБА_3 проживає разом з малолітньою дочкою ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 , де також проживають батьки позивачки - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також її (позивачки) сестра ОСОБА_11 .

Також, позивачка ОСОБА_3 , має задовільний стан здоров`я, працездатна, інших дітей на утриманні не має, однак її доходів не вистачає для належного утримання доньки, оскільки несе витрати пов`язані з організацією належного рівня побутових умов дитині, а також витрати на лікування доньки, що підтверджується матеріалами справи, зокрема довідкою амбулаторії загальної практики сімейної медицини м.Новий Калинів від 27.06.2022 року за №208 та довідкою Головного лікаря Головко О.Я. від 09.09.2022 року.

Водночас, позивачкою не надано суду документів, що свідчать про значне погіршення її матеріального стану та жодних доказів на підтвердження того, що її матеріальний стан на момент звернення до суду із даним позовом (01.06.2022) є відмінним від матеріального стану, який існував на час ухвалення Самбірським міськрайонним судом Львівської області рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини, зважаючи на той факт, що позивачкою не додано і жодного іншого доказу на підтвердження дійсного матеріального становища відповідача.

На переконання суду, посилання позивачки ОСОБА_3 , на збільшення витрат на дитину у зв`язку із навчанням, придбання одягу та взуття, продуктів харчування, лікування зубів, а також оздоровлення можуть бути лише підставою для стягнення додаткових витрат на дитину на підставі ст.185 СК України.

Судом встановлено, що після ухвалення Самбірським міськрайонним судом Львівської області рішення про зміну способу стягнення аліментів від 14.03.2019 року, відбулася зміна майнового стану відповідача ОСОБА_4 , адже такий періодично з метою отримання доходу став виїзджати за кордон у Республіку Польща, де даний час і перебуває, що підтверджується Витягом Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями у період з 01.01.2019 року по 31.07.2022 року гр. України ОСОБА_4 . Вказана обставина не заперечується і відповідачем ОСОБА_4 у відзиві на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_4 має задовільний стан здоров`я, працездатний, інших дітей на утриманні не має.

Доказів, які б підтверджували значене погіршення стану здоров`я відповідача чи його хворобу, а також відомостей про те, що відповідачу встановлена група інвалідності і такий не може працювати матеріали справи не містять та такі стороною відповідача не долучалися в судовому засіданні.

Також, жодних доказів на підтвердження покращення матеріального стану позивачки ОСОБА_3 , а також високооплачуваної роботи її чоловіка - ОСОБА_8 , перебування на його утриманні позивачки та малолітньої ОСОБА_5 , на які посилається відповідач у відзиві на позовну заяву, матеріали справи не містять.

Суд звертає увагу, що аргументи відповідача про неможливість знайти роботу є безпідставними, оскільки відповідач є особою молодого віку, протипоказань до будь-якої праці у нього немає, а відтак зобов`язаний виконувати покладений на нього законом обов`язок щодо забезпечення своєї малолітньої дитини. Більше того, вказані обставини вже були враховані під час ухвалення рішення Самбірським міськрайонним судом Львівської області від 14.03.2019 року.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме: копією рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14.03.2019 року у справі №452/3318/18; копією свідоцтва про народження дитини ОСОБА_5 ; копією свідоцтва про шлюб позивачки; копією довідки про реєстрацію місця проживання позивачки; довідкою про склад сім`ї №551 від 09.08.2022 року; копією паспорта позивачки; копіями довідок амбулаторії загальної практики сімейної медицини м.Новий Калинів від 27.06.2022 року за №208 та Головного лікаря Головко О.Я. від 09.09.2022 року, а також іншими матеріалами справи.

V. Застосоване судом законодавство:

- відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89).

Міжнародне законодавство регламентує, що:

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі статтею 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Практику ЄСПЛ у сфері захисту прав дитини слід розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини. Виділяють принципи правового статусу дитини, які випливають з міжнародно-правових документів, перш за все, з Конвенції про права дитини 1989 р., та якими є: рівноправність дітей (ст. 2); неприпустимість будь-яких форм дискримінації (ст. 2); пріоритет інтересів дитини при вирішенні будь-якого питання, що стосується дітей, так званий принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини (ст. 3); принцип забезпечення захисту і турботи про благополуччя дитини (ст. 5); невід`ємність і пріоритет права на життя (на держави покладається обов`язок забезпечити їх виживання і розвиток, ст. 6); право дитини висловлювати свою думку, викладати інформацію про свої проблеми (діти мають право бути почутими, ст. 12-15); принцип збереження індивідуальності дитини (ст. 8); неприпустимість катувань та інших жорстоких, нелюдських і принижуючих гідність видів поводження і покарання (ст. 37 а); принцип відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини (ст. 18).

ЄКПЛ проголосила принцип верховенства права і зобов`язання договірних сторін дотримуватися прав людини. Комплекс прав, закріплених ЄКПЛ, можна розділити на дві підсистеми: 1) права, що належать кожній людині від народження (життя, свобода, особиста недоторканність); 2) права, набуті з настанням певного віку (справедливий судовий розгляд у кримінальній справі, вступ до шлюбу). Окремою підсистемою можна розглянути перелік заборон, виконання яких гарантує реалізацію прав, закріплених в ЄКПЛ (заборона дискримінації, катувань, жорстокого поводження, рабської праці). У тексті ЄКПЛ практично відсутні норми, присвячені захисту прав дітей (за винятком, наприклад, положень про особливий статус неповнолітніх у статтях 5-6), однак обсяг більшості наданих нею прав такий, що ними може користуватися будь-яка людина, незалежно від вікових або інших характеристик. У зв`язку з цим ЄСПЛ, розглядаючи справи, де мало місце порушення прав дітей, посилається на норми ЄКПЛ як базовий документ.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Сімейним кодексом України встановлено, що:

Частинами 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 121 СК України - права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Змістом статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Згідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК (2947-14). При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину - не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 192 СК України встановлено - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України, лише вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Національне законодавство регламентує, що:

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття; сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною другою, третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Також, суд враховує, що ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" установлено у 2022 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

VІ. Висновки суду:

Особа діє у цивільних, у тому числі, у сімейних відносинах вільно, залишаючи свої права на розсуд власності, а також виконує цивільні обов`язки в межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, ??розумно, очевидно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство розвивається на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона несе ризик виникнення наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій і зобов`язана належно довести ті основні обставини, на яке вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язкове доказування пред`явлених вимог лежить на позивачі; доказування не може бути обґрунтованим на припущеннях.

Предметом доказування є вимоги, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Заперечуючи проти позову Відповідач посилався, зокрема, на необґрунтованість і бездоказовість позову, зазначивши, що офіційно не працевлаштований, його доходи нестабільні, мінливі, у певний період він не мав доходів, водночас належно виконував зобов`язання зі сплати аліментів на утримання дитини і як наслідок з того, що основи для збільшення розміру стягнутих аліментів немає.

Із часу стягнення розміру аліментів визначений рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14.03.2019 року у справі № 452/3318/18 до моменту перед явлення матір`ю дитини позову про збільшення розміру аліментів сплив значний час, а такі обставини є такими, що мають значення для визначення розміру грошового утримання з батька дитини та істотно змінилися.

Пред`явивши вимогу про збільшення розміру стягуваних із Відповідача на утримання дитини аліментів Позивачка послалася на об`єктивне зростання витрат на утримання, виховання та розвиток дитини, на зміну прожиткового мінімуму для дитини, на виконання Відповідачем обов`язку зі сплатою аліментів, які, однак, вистачає для належного утримання дитини. Втім, при вирішенні позову підлягають врахуванню й інші особливості, що мають істотне значення в спорі.

Позовні вимоги ОСОБА_3 , про зміну розміру стягуваних аліментів шляхом їх збільшення ґрунтуються на зміні законодавчо визначеного мінімального розміру аліментів на утримання доньки, недостатності суми фактично стягуваних аліментів для забезпечення потреб дитини та неможливістю вирішити даний спір в позасудовому порядку.

Звернувшись до суду з даним позовом, позивачка просила суд збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14.03.2019 року у справі № 452/3318/18 та стягувати з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в її користь на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 3000 (три тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Поряд із цим, правильними по суті є підтвердження Позивачки щодо зростання з віком потреб дитини, що, своєю чергою, тягне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, відпочинку дитини, тощо. Такі обставини є загальнозрозумілими. З часом відносний розмір матеріальної участі того з батьків, з якого призначені аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі, зменшується та, як правило, перестає відповідати умовам реальної, ефективної участі платника аліментів відповідно до належної з його дійсної частки у забезпечені потреби дитини. Зважаючи на інтереси дитини, такі факти не можуть повністю залишитися поза увагою суду в спорі, що розглядається.

Проте, самі по собі такі ознаки не є достатніми для повного задоволення позовних вимог. Підстави для відповідного збільшення розміру аліментів, відповідні факти і властивості, можливість Відповідача сплачувати аліменти підлягають доказуванню.

Судом враховано матеріальне становище та стан здоров`я сторін, а також стан здоров`я дитини, ті обставини, що малолітня донька сторін проживає разом з позивачкою ОСОБА_3 , самостійних джерел доходів немає, остання несе витрати по утриманню дитини, забезпечує її лікуванням в разі потреби, займається її вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль.

Окрім цього, враховано необхідний та розумний обсяг матеріальних витрат на утримання дитини, що буде забезпечувати її нормальний розвиток, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та інші обставини, що мають істотне значення, а також рівність обов`язку матері та батька по утриманню дитини.

Суд вважає, що як позивачка, так і відповідач в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Так, станом на 01.06.2022 року (дату пред`явлення позовної заяви) мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і становить 1372 грн. на кожну дитину.

Статтею 9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

За нормами частини 2 статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Відповідно до частини 1 і 4 статті 71 Закону «Про виконавче провадження» індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті.

Абзацом 2 частини 1 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Доказів розміру аліментів, які фактично отримує позивачка ОСОБА_3 на утримання дитини суду не надано.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20.06.2019 у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) дійшов висновку, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

За наведеного, збільшення мінімального гарантованого розміру аліментів, передбаченого Сімейним кодексом України є підставою для стягнення з боржника аліментів саме у такому розмірі державним виконавцем, а тому не є підставою для зміни (збільшення) розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд погоджується з твердженням позивачки, що дійсно з 2019 року змінювався розмір мінімальної заробітної плати в України.

Разом з тим, визначені Сімейним кодексом України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину та мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину визначаються виходячи з прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а не мінімальної заробітної плати.

Зміна розміру мінімальної заробітної плати не є підставою для зміни (збільшення) розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Таким чином, позивачка не позбавлена права звернутись до державного виконавця, в провадженні якого знаходиться виконавчий лист з виконання рішення про стягнення аліментів, із заявою про проведення індексації розміру призначених судом аліментів.

Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, однак і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

Таким чином, з досліджених в судовому засіданні письмових доказів, суд не вбачає можливості сплати відповідачем ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини у розмірі, визначеному позивачкою ОСОБА_3 .

Відхиляючи вимогу про стягнення аліментів у розмірі, визначеному позивачкою, суд зазначає, що при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, суд прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Як зазначалось судом мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою та зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Враховуючи, що відповідач має задовільний стан здоров`я, є працездатною особою, інших осіб на утриманні немає, на даний час перебуває за кордоном у Республіці Польща, де виїхав з метою отримання доходів та покращення свого матеріального становища, а позивачка не має можливості у повній мірі забезпечити дитину усім необхідним, суд, максимально враховуючи інтереси дитини, керуючись принципом регулювання сімейних відносин на засадах справедливості, добросовісності та розумності, оскільки визначений спосіб стягнення аліментів відповідає положенням законодавства та інтересам дитини, її фізичному, моральному, культурному, духовному і соціальному розвитку, дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги щодо зміни розміру стягуваних аліментів на утримання дитини підлягають частковому задоволенню, а саме: у розмірі 2750 (двох тисяч сімсот п`ятдесяти) гривень на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, що згідно вимог СК України зможе забезпечити виховання та утримання дитини на належному мінімальному рівні.

Відповідно до частини другої статті 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Крім того, позивачка не позбавлена можливості у подальшому звернутись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів згідно статті 192 СК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно, несе ризик настання наслідків, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ураховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, з огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наведених вище мотивів та підстав.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у випадку задоволення судом позову про зміну розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Таким чином, аліменти у сумі 2750,00 грн. щомісячно, слід стягувати з відповідача ОСОБА_4 починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили.

VI. Судові витрати:

Виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про зміну способу стягнення аліментів.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ураховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про зміну розміру аліментів на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», вимоги позивачки були задоволені частково у відсотковому співвідношення 92 %, суд, після проведених розрахунків вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь Держави судовий збір у розмірі 913 (дев`ятсот тринадцяти) гривень 00 коп.

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів, - задовольнити частково.

Збільшити (змінити) розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 березня 2019 року у справі № 452/3318/18 та стягувати з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Розлуч, Турківського району Львівської області, аліменти в користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканки с.Воля Садківська, Яворівського району Львівської області, на утримання малолітньої доньки: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, у розмірі 2750 (двох тисяч сімсот п`ятдесяти) гривень, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили і досягнення дитиною повноліття.

Попередній виконавчий лист, - відкликати.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Розлуч, Турківського району Львівської області, на користь Держави - 913 (дев`ятсот тринадцять) гривень судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог сторони позивача відмовити.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Повний текст судового рішення складено 30.09.2022 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканка: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець с.Розлуч, Самбірського району Львівської області, РНОКПП: невідомо.

Суддя Юрій БІЛОУС

Рішення суду набрало законної сили «______»______________________20___ року

Суддя Юрій БІЛОУС