Справа № 464/8267/21 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/811/1350/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 квітня 2022 року в складі судді Тімченка О.В. в справі за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

У листопаді 2021 року позивач Акціонерне товариство «Кредобанк» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вимоги обгрунтовував тим, що 16.06.2020 між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №ПКК/14824, згідно якого відповідачу надано кредит. На виконання умов вищевказаного договору банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Натомість, відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 22.09.2021заборгованість становить 180 475,62 грн., з яких 148 888, 18 грн. заборгованість по тілу кредиту та 31 587,44 грн. заборгованість по відсотках.

У зв`язку з порушенням кредитних зобов`язань зі сторони відповідача, 29.09.2021 позивачем направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань. Проте дана вимога залишена відповідачем без реагування. Просив позов задовольнити.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 26 квітня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №ПКК/14824 від 16 червня 2020 року в розмірі 180 475 грн. 62 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» 2707,13 грн. судового збору.

Не погоджуючись з даним рішення, таке в апеляційному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає рішення незаконним та необгрунтованим, таким, що постановлене з неповним і неправильним встановленням обставин справи, які мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального закону, невірним застосуванням норм матеріального права.

В обгрунтування вимог покликається на те, що передумовою настання у позивача права вимоги до відповідача є належним чином направлена та пред`явлена вимога, в порядку, передбаченому Договором та чинним законодавством України. Проте, позивач проігнорував порядок направлення та пред`явлення відповідачу вимоги, а одразу звернувся з позовною заявою до суду.

Зазначає, що стягуючи з відповідача суму заявленої позивачем заборгованості, суд першої інстанції не врахував, що позивач, як він сам про це вказує, направивши відповідачу досудову вимогу від 29 вересня 2021 року про дострокове погашення заборгованості, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичність платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Таким чином вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення процентів та пені, нарахованих після закінчення строку дії Договору (29.09.2021) не підлягають задоволенню за їх безпідставністю. Вказане узгоджується з постановою Верховного Суду від 24 березня 2021 року справа №308/1020/16-ц. Проте, в позовній заяві позивач наводить нічим не обґрунтований розрахунок заборгованості станом на 11.10.2021, що вже не могло відбутись, враховуючи правову природу нарахування процентів та пені, що підтверджується відповідною практикою Верховного Суду.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 квітня 2022 року та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог, та зокрема того, що ОСОБА_1 належним чином не виконав зобов`язання за Кредитним договором №ПКК/148/24 від 16.06.2020, внаслідок чого перед позивачем виникла заборгованість, яку відповідач не спростував.

Судом встановлено, що 04.07.2019 року ОСОБА_1 виявив намір на отримання комплексних банківських послуг в АТ «Кредобанк», про що подав заяву-договір № 652/980/РК про надання комплексних банківських послуг, згідно до якої останній просив відкрити йому поточний рахунок.

Згідно із Додатком про відкриття кредитної лінії №ПКК/14824 від 16.06.2020 до заяви-договору № 652/980/РК від 04.07.2019, Банк зобов`язався, в межах ліміту кредитування, встановленого у розмірі та на умовах обумовлених цим Додатком, Заявою-договором, відкрити клієнту кредитну лінію, в межах якої надавати йому грошові кошти згідно з цим додатком та тарифами, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі, передбачені цим Додатком.

У п. 1.3.2.1 Додатку передбачено, що максимальний ліміт Кредитної лінії становить 200 000 грн.; п. 1.3.2.2 термін дії до 15.06.2023 (включно); п. 1.3.2.3.1, п. 1.3.2.3.2.1 процентна ставка фіксована 30% річних. п. 1.3.2.3.3 орієнтована реальна річна процентна ставка 37,38% річних. п. 1.3.2.3.4 орієнтована загальна вартість Кредиту для клієнта за Кредитним договором становить 240 500, 00 грн.

29 вересня 2021 року позивачем АТ «Кредобанк» направлена досудова вимога щодо виконання договірних зобов`язань, яка залишена без належного реагування відповідачем ОСОБА_1 . У досудовій вимозі зазначено, що станом на 22.09.2021 заборгованість за Кредитним договором складає 175 685,80 грн., з яких 127614,9 грн. борг по тілу кредиту, 21273,28 грн. - прострочена заборгованість по тілу, 17490,37 грн. строкові проценти, 9307,25 грн. прострочені проценти.

Згідно даних розрахунку заборгованості, наданого позивачем АТ «Кредобанк» на обґрунтування позовних вимог, станом на 11.10.2021 заборгованість становить 180 475, 62 грн., з яких 148 888, 18 грн. неповернута сума кредиту, та 31 587,44 грн. прострочені відсотки.

Відповідач ОСОБА_1 не надав суду заперечень щодо незгоди із наданим кредитом та розміром нарахованої заборгованості по кредиту, доказів про відсутність заборгованості у розмірі вказаному в розрахунку, суду ним також не надано, а тому такий розрахунок апеляційний суд приймає до уваги.

Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено у ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Направивши позичальнику досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань від 29 вересня 2021 року про дострокове погашення усієї заборгованості за кредитним договором, банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом та нарахування штрафних санкцій.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості.

З розрахунку заборгованості вбачається, що такий складено станом на 11.10.2021, а розмір заборгованості по досудовій вимозі розрахований станом на 22.09.2021 та не співпадає з розміром заборгованості в досудовій вимозі.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що стягнення заборгованості за Кредитним договором, яка розрахована станом на 11.10.2021 є правомірним, оскільки скерувавши 29.09.2021 досудову вимогу, в якій банк вимагав від відповідача протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання, кредитор змінив строк виконання зобов`язання. Однак, розрахунок заборгованості станом на 11.10.2021 не перевищує визначений 35 денний термін, з якого відбулася зміна строку виконання зобов`язання, тому мотиви апеляційної скарги в означеній частині правильності висновків суду не спростовують.

Будь яких розрахунків на підтвердження своїх заперечень відповідач у розпорядження суду не надав.

Вказаний розрахунок заборгованості є документом, який може бути доказом і який суд апеляційної інстанції оцінює відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

З урахуванням наведеного, у справі, яка переглядається, встановлено факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів та порушення ним термінів повернення коштів на обумовлених у кредитному договорі умовах, що призвело до утворення заборгованості та надало банку право вимагати від позичальника дострокового погашення позики і сплати процентів за користування кредитними коштами.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Так, положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд повинен всебічно і повно з`ясувати усі обставини, що складають предмет доказування, дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості, окремо та всі докази у їх сукупності у порядку, передбаченому законом, що достеменно відображено у рішенні суду, яке оскаржується стороною відповідача. Відхилення того чи іншого доказу, перевагу одного доказу над іншим має бути мотивованим.

Таким чином, розрахунок заборгованості за договором кредиту разом із випискою про рух коштів по рахунку, що містяться в матеріалах справи, суд вважає належними доказами наявності заборгованості відповідача за кредитним договором.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 квітня 2022 року не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 квітня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2022 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді С.М. Бойко

С.М. Копняк