Єдиний унікальний номер 448/978/22
Провадження № 2/448/419/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
15.11.2022 року м.Мостиська
Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Юрія БІЛОУСА
за участю секретаря судового засідання Оксани ТХІР,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Мостиська міська рада Львівської області, як орган опіки та піклування,
суть спору: про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини,
учасники справи:
представник позивачки адвокат Володимир БОРИСЕНКО (довіреність від 07.06.2022 року) - не з`явився (клопотання),
відповідач ОСОБА_3 - не з`явився,
представник третьої особи Мостиської міської ради Львівської області, як орган опіки та піклування - Руслана ЧУРА - не з`явилася (клопотання)
безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:
І. Фактичні обставини справи:
Представник ОСОБА_2 (надалі Позивачки) - адвокат Борисенко В.В. (довіреність від 07.06.2022 року) звернувся до суду із позовом до громадянина ОСОБА_3 (надалі Відповідача), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Мостиська міська рада Львівської області, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини.
У зазначеному позові , як на підстави задоволення такого, покликається на наступне.
01.09.2009 року Позивачка одружилася з Відповідачем, у даному шлюбі у них народився син: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 21.01.2014 року, шлюб між сторонами було розірвано.

Після розірвання шлюбу Позивачка разом з малолітнім сином виїхала у Швейцарську Конфедерацію, де на даний час працює та проживає.

24.11.2018 року Позивачка уклала шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується Актом про реєстрацію шлюбу №41 від 24.11.2018 року. Після реєстрації шлюбу Позивачці присвоєно прізвище « ОСОБА_6 ».

Зазначає, що Відповідач по справі - ОСОБА_3 , як батько малолітньої дитини, після фактичного припинення шлюбних відносин з 2014 року по даний час не бере участі у вихованні дитини, не провідує сина, не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дитину.

З огляду на вище зазначене, просить суд позбавити Відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_7 .

ІІ. Позиції учасників справи:

Позивачка в судове засідання не з`явилась, однак з матеріалів справи відомо, що її інтереси представлятиме адвокат Борисенко В.В. (довіреність від 07.06.2022 року).

Представник Позивачки - адвокат Борисенко В.В. в судове засідання не з`явився, однак подав клопотання (отримане та зареєстроване канцелярією суду за Вх. №5053 від 15.11.2022 року), в якому позовні вимоги своєї довірительки підтримує в повному обсязі, просить суд їх задоволити та слухати справу у відсутності сторони позивача, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відзив від відповідача ОСОБА_3 , на адресу суду не надходив.

Суд доходить висновку про належне вжиття всіх заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи, будь яких повідомлень про зміну адреси відповідач суду не подавав, а відтак, суд, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8, ч. 11, ч. 12 ст. 128 ЦПК України вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час, місце та порядок судового розгляду зазначеної справи.

Представник третьої особи Мостиської міської ради Львівської області, як органу опіки та піклування Чура Р.М. в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву (отримана та зареєстрована канцелярією суду за Вх. №4626 від 25.10.2022 року), в якій просить суд розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задоволити.

ІІІ. Процесуальні дії у справі:

15.08.2022року на адресу суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

01.09.2022 року надійшла відповідь з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Л/о, щодо місяця проживання Відповідача у справі.

02.09.2022 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 25.10.2022року постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Оскільки Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання (стаття 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК)), в судове засідання не з`явився, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.

ІV. Фактичні обставини встановлені Судом:

01 серпня 2009 року позивачка уклала шлюб з гр. ОСОБА_3 (відповідачем у справі), який зареєстровано Крукеницькою сільською радою Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис за № 04.

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 21.05.2019року, актовий запис №5, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , його батьки: батько - ОСОБА_3 (Відповідач), мати - ОСОБА_8 (Позивачка).

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 21.01.2014 року у цивільній справі №448/65/14-ц за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, позов задоволено повністю. Розірвано шлюб між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 01 серпня 2009 року Крукеницькою сільською радою Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис за № 04. Після розірвання шлюбу позивачці відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_9 ».

Після розірвання шлюбу позивачка разом з малолітнім сином ОСОБА_4 виїхала у Швейцарську Конфедерацію, де на даний час працює та проживає.

24.11.2018 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується Актом про реєстрацію шлюбу №41 від 24.11.2018 року. Після реєстрації шлюбу позивачці присвоєно прізвище « ОСОБА_6 ».

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи №128, виданої Крукеницькою сільською радою 23.01.2019 року, позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 04.01.2019 року.

Відповідач по справі ОСОБА_3 , як батько малолітньої дитини, після фактичного припинення шлюбних відносин з позивачкою та по даний час не бере участі у вихованні дитини, не провідує сина, не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дитину.

Вихованням та фактичним утриманням дитини займається позивачка.

Згідно висновку Мостиської міської ради Львівської області, як органу опіки та піклування №7 від 29.09.2022 року є доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його малолітньої дитини - сина ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_5 V . Застосоване судом законодавство:

У відповідності до положень частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями частини 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

VІ. Висновки Суду:

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В даних правовідносинах, для Суду є безспірним, що при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України.

Однак, з іншої сторони обов`язковому дослідженню Судом підлягає питання щодо забезпечення прав малолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому «якнайкращих інтересів дитини» (статті 1, 9 Конвенції про права дитини (далі Конвенція)).

Встановлюючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, Суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в ст.29 Декларації, згідно із якими: кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи; при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

В даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167).

Суд встановив, чого не спростував Відповідач, що він ухиляється від участі у вихованні сина ОСОБА_7 , не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його емоційний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти, що свідчить про ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків і виходячи із положень статей 164-167 СК є підставою для позбавлення батьківських прав.

В даному випадку, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право Відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

Суд знаходить підставним, що втручання у право Відповідача спрямоване на захист «прав і свобод» малолітньої дитини ОСОБА_7 .

В даному випадку при втручанні у право відповідача вимоги статті 29 Декларації щодо законності та мети втручання дотримані.

В цій ситуації Суду зобов`язаний дослідити найважливіше і найскладніше питання наскільки позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини і чи не має в даному випадку підстав для попередження відповідача щодо зміни свого відношення до виховання дитини, без позбавлення батьківських прав (пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Суд виходить з того, що на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Водночас позбавлення батьківських прав батька щодо малолітньої дитини є крайнім заходом впливу.

Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.

Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення у справі «Мамчур проти України»).

Оцінюючи можливість забезпечення якнайкращих інтересів дитини, в даній справі Суд підкреслює, що з огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дитину, таке розлучення повинно проводитися лише в крайньому випадку, наприклад коли існує небезпека неминучого заподіяння дитині шкоди або в інших необхідних випадках; розлучення не повинно проводитися, якщо дитина може бути огороджена від розлучення за допомогою менш радикальних заходів. Перш ніж вдатися до розлучення, держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов`язків і відновити або зміцнити здатність сім`ї піклуватися про свою дитину, за винятком тих випадків, коли розлучення необхідне в інтересах захисту дитини. Матеріальна скрута не може служити виправданням для розлучення дитини зі своїми батьками.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, Суд розцінює як ухилення від виховання дитини Відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є правовою підставою можливості позбавлення батьківських прав.

В ситуації, що розглядається береться до уваги, що дитина Відповідача уже тривалий час проживає зі своєю матір`ю, яка здійснює його догляд і виховання.

Навіть, при судовому розгляді відповідач жодним чином не продемонстрував Суду свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дитиною, і в такій ситуації на думку Суду без бажання Відповідача Держава позбавлена можливості посприяти йому у виконанні своїх батьківських обов`язків і відновленні або зміцненні здатності сім`ї.

Дії відповідача по ухиленню від виховання дитини є систематичними.

Також, важливим для Суду є те, що при позбавленні батьківських прав Відповідача, відносини, які склались між ним і сином не зміняться в бік розлучення його з дитиною, яка разом з ним не проживає, важливим в даній ситуації є те, що позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки він з ним не проживає, так само даний захід не виключає можливість побачення батька із дитиною.

Позбавлення батьківських прав Відповідача фактично і суттєво не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьком та дитиною, яка склалась протягом тривалого часу.

Як підсумок, аналізу елементів, які впливають на визначення «якнайкращих інтересів дитини» Суд зауважує, що в даних правовідносинах позбавлення батьківських прав буде сприяти інтересам дитини і в подальшому зможе гарантувати повну та ефективну реалізацію його прав.

Суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК (стаття 169).

В даних правовідносинах Судом були створені передумови для дотримання процедури вирішення питання про втручання в право відповідача в його сімейне життя та при визначенні «якнайкращих інтересів дитини».

Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_2 , з наведених вище мотивів та підстав.

VIІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно квитанції від 12 серпня 2022 року Позивачкою було сплачено 992.40 грн. судового збору.

Позивачка ОСОБА_2 не заявляла (ні в прохальній частині позову, ні в заяві про розгляд справи у відсутності сторони позивача) вимоги про стягнення, у разі задоволення позову, судового збору, а відтак такий необхідно залишити за останньою.

Керуючись статтею 2, 5, 10-13, 18, 76-81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Мостиська міська рада Львівської області, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини, - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_2 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Роз`яснити відповідачу ОСОБА_3 , що відповідно до статті 169 Сімейного кодексу України він може звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав після зміни відповідної поведінки як особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Судові витрати залишити за позивачкою ОСОБА_2 .

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільного процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст судового рішення складено 22.11.2022 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Мостиська міська рада Львівської області, як орган опіки та піклування, місцезнаходження: м.Мостиська, вул.Грушевського, 6, Яворівського району Львівської області.

Суддя Юрій БІЛОУС