РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №348/2136/21

14 грудня 2022 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: Міськевич О.Я.

з участю секретаря судового засідання: Скоблей О.В.

представника позивача: ОСОБА_1

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог:

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Позовні вимоги мотивує тим, що згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на жилий будинок від 06.12.2018, вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

У вказаному житловому будинку, окрім неї, зареєстровані: ОСОБА_4 (син); ОСОБА_3 (співмешканка сина) з 24.01.2019; ОСОБА_5 (онука); ОСОБА_6 (онука).

Відповідачка ОСОБА_3 проживала разом з її сином, як його співмешканка, і тому з її дозволу була зареєстрована у належному їй домоволодінні.

З 17.07.2021 відповідачка виїхала на постійне місце проживання в с. Камінне, Івано-Франківської області, і з того часу за адресою реєстрації не проживає.

Крім того відповідачка не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку, та не приймає участі у спільному побуті. Реєстрація відповідачки у вказаному будинку порушує її права та законні інтереси, як власника, оскільки вона не може в повній мірі розпоряджатися своїм майном.

Вона неодноразово зверталася до відповідачки з проханням, щоб остання знялася з реєстрації її домоволодіння. Також 20.08.2021 нею було направлено письмову вимогу, яку відповідачка отримала особисто 23.08.2021, що підтверджується витягом із сайту АТ «Укрпошта». Однак у відповідь відповідачка проігнорувала її письмову вимогу.

Відповідачка не пов`язана з нею спільним побутом, має інше житло, в якому проживає на даний час. Незважаючи на це, вона відмовляється добровільно знятись з реєстрації у спірному житловому будинку.

Також зазначає, що між нею та відповідачкою не існує жодних домовленостей щодо збереження за відповідачкою права користування житлом у разі її відсутності за місцем реєстрації понад один рік у належному їй на праві приватної власності житлі.

Стислий виклад позицій сторін:

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав повністю з підстав, зазначених в позові. Просив суд ухвалити рішення, яким позов задоволити, визнати відповідача ОСОБА_3 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 . Не заперечив щодо проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про час і місце слухання справи повідомлялась завчасно належним чином поштовим зв`язком, та у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Про причини неявки відповідач не повідомила, заяви про слухання справи у її відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зазначили, що відповідач ОСОБА_3 за вказаною адресою не проживає з липня 2021 року, не зберігає в даному житлі свої речі, не оплачує комунальні послуги, не приймає участі в утриманні домоволодіння.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20.10.2021 по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10.02.2022 по даній справі закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що згідно копії Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 148270527 від 06.12.2018, позивач ОСОБА_2 є власником домоволодіння, яке складається з житлового будинку та господарських будівель та споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава виникнення права власності виписка з погосподарської книги, серія та номер 5, видана 02.11.2018 Пнівською сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області (а.с. 5). Вказана обставина прідтверджується також випискою з погосподарської книги від 17.08.2021 № 2п-2004/02-20 (а.с. 9).

Згідно довідки Пасічнянської сільської ради від 27.08.2021 № 1703/02-17 вбачається, що згідно записів в погосподарській книзі сільської ради, за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (власник); ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (син); ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (невістка) зареєстрована з 24.01.2019; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (онука) зареєстрована з 24.01.2006; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (онука) зареєстьрована з 24.01.2019 (а.с. 6).

Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 18.08.2021, складеного депутатом Пасічнянської сільської ради, на час обстеження встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , однак зі слів заявниці та свідків за даною адресою не проживає з 17.07.2021 (а.с. 8).

Сторони по справі з 08.02.2000 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 01.09.2012, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 01.09.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 23 (а.с. 6).

20.08.2021 позивачем було направлено на адресу відповідача письмову вимогу про зняття з реєстрації в належному позивачу домоволодінні, яку відповідач отримала особисто 23.08.2021, що підтверджується копією вимоги, копією поштової квитанції та копією витягу із сайту АТ «Укрпошта» (а.с. 10-12). Однак дану вимогу відповідачем було проігноровано.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права:

Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, згідно Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як зазначено у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника житла таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із такіх вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Згідно ст.ст. 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Згідно з положенням ЦК України власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

За змістом глави 32 ЦК України сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Викладене у повній мірі узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 16 листопада 2016 року у справі № 709цс16 та від 15 травня 2017 року у справі №6-2931 цс 16.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не є членом сім`ї позивача ОСОБА_2 та не пов`язана з нею спільним побутом, за зареєстрованим місцем свого проживання не проживає з квітня 2021 року без поважних причин, особисті речі там не зберігає, інтерес до вказаного житла не проявляє, відповідачу перешкоди у проживанні за її зареєстрованим місцем проживання зі сторони позивача не чиняться. Вказані факти підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідача в спірному будинку залежить від права самого власника і є похідним від нього. Оскільки позивач є власником домоволодіння, він має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають їй користуватися та розпоряджатися його майном.

Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_2 є власником зазначеного домоволодіння, і на даний час не бажає, щоб відповідач була зареєстрованою в ній, то вона відповідно до вимог чинного законодавства, вправі вимагати через суд усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом.

Враховуючи вище наведене суд зауважує, що дієвим способом захисту права власності позивача, виходячи з приписів норм матеріального права, буде усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання відповідача особою, яка втратила право користування житловим приміщенням.

Висновки суду.

Враховуючи, що позивач є власником квартири і, як власник цього майна, надавав право відповідачу користуватись ним. Наразі відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язана, відповідач за зареєстрованим місцем не проживає без поважних причин, тобто припинені обставини, які були підставою для сервітутних відносин. Тому право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

На підставі наведеного суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

На підставі ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 391, 396, 406 ЦК України, ст.ст. 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 280-289 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовільнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до п. 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєтрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Міськевич О.Я.

Повний текс рішення

складено 26.12.2022.