ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/15536/22

Провадження № 22-ц/4820/1526/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Цугель А.О.

за участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №686/15536/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької область від 29 липня 2022 року (суддя Заворотна О.Л.) у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

В липні 2022 року ОСОБА_1 до подання позову звернувся до суду із заявою про забезпечення позову та вказував, що згідно договору оренди землі № 80/01 від 25.05.2022 він є орендарем земельної ділянки площею 0,2618 га кадастровий номер :20:006:0034 в АДРЕСА_1 . На цій земельній ділянці знаходиться належне ОСОБА_1 на праві власності нежитлове приміщення площею 1299,9 кв.м., що фактично використовується як склад готової продукції, в зв`язку з чим під час ведення господарської діяльності існує постійна необхідність у заїзді/виїзді на вказану земельну ділянку великогабаритного вантажного автомобільного транспорту. При цьому, поряд із цією земельною ділянкою зі сторони заїзду з вулиці Вінницьке шосе знаходиться земельна ділянка площею 0,1100 га кадастровий номер :20:006:0033, орендарем якої є ОСОБА_3 та на якій розташований проїзд до нежитлового приміщення ОСОБА_1

18 липня 2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Афадєєв В.В. звернувся до ОСОБА_3 із листом-пропозицією щодо укладення тристороннього договору про встановлення земельного сервітуту на право проїзду по частині земельної ділянки кадастровий номер :20:006:0033, орендарем якої є ОСОБА_3 . Проте, станом на дату звернення до суду із цією заявою, письмової відповіді від останньої не надходило. Натомість ОСОБА_3 та її представник усно повідомили ОСОБА_1 про те, що вона має намір встановити огорожу по периметру орендованої нею земельної ділянки, в результаті чого може бути повністю унеможливлено проїзд вантажних транспортних засобів на земельну ділянку, орендовану заявником, що унеможливить або значно ускладнить ведення господарської діяльності у належній йому на праві власності нежитловій будівлі.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 вимушений звертатися до Хмельницького міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту на право проїзду через суміжну земельну ділянку кадастровий номер :20:006:0033 площе 0,1100 га на земельну ділянку площею 0,2618 га кадастровий номер :20:006:0034.

На думку заявника, дії ОСОБА_3 щодо можливого встановлення огорожі (паркану) на земельній ділянці кадастровий номер :20:006:0033 істотно перешкоджатимуть реалізації прав та законних інтересів ОСОБА_1 і унеможливлять подальше встановлення земельного сервітуту на право проїзду через суміжну земельну ділянку кадастровий номер :20:006:0033 на земельну ділянку кадастровий номер :20:006:0034.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 встановлювати огорожі, паркани на орендованій земельній ділянці площею 0,1100 га кадастровий номер :20:006:0033, що розташована по АДРЕСА_1 або у будь-який інший спосіб обмежувати прохід та проїзд по вказаній земельній ділянці кадастровий номер :20:006:0034, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 липня 2022 року в задоволені заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із цією ухвалою суду, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, апелянт вказує, що помилковим є твердження суду про те, що ним не надано доказів вчинення ОСОБА_3 дій, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України, адже в тому випадку, коли ОСОБА_3 вже будуть вчинені дії щодо встановлення огорожі (паркану), то звернення до суду із заявою про забезпечення позову втратить будь-який сенс, оскільки захистити права та інтереси позивача у такий спосіб стане повністю неможливим.

Крім того, на думку ОСОБА_1 , є помилковим посилання суду на те, що заявлені заходи забезпечення позову є тотожними за змістом задоволенню позовних вимог, оскільки заявник не просив суд встановити йому право проходу або проїзду по земельний ділянці кадастровий номер :20:006:0033 площею 0,1100 га, а просив лише тимчасово заборонити ОСОБА_3 встановлювати огорожу на орендованій земельній ділянці. Тобто вимога не встановлювати огорожу (паркан) не є тотожною до позовної вимоги про встановлення земельного сервітуту.

Тому, апелянт вважає, що застосування таких заходів забезпечення позову не може призвести до жодних збитків або будь-яких інших втрат для ОСОБА_3 , однак буде забезпечено справедливий баланс прав та інтересів сторін.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу та задовольнити заяву про забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Представник апелянта ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просить оскаржувану ухвалу залишити без змін.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до суду не з`явилися, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Відмовляючи в задоволені заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності вчинення ОСОБА_3 будь яких дій, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Виходячи з аналізу змісту норм глави 10 ЦПК України «Забезпечення позову» та правової природи заходів забезпечення позову, вони мають такі основні ознаки: 1) заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер захисту прав; 2) судове рішення про забезпечення позову не є остаточним рішенням по суті справи; 3) заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що 23 вересня 2022 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду і відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Хмельницької міської ради про встановлення земельного сервітуту.

З матеріалів справи вбачається, що 26.11.2021 між Хмельницькою міською радою та ОСОБА_3 було укладено договір оренди землі №443/01, за яким орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 1100 кв.м. з кадастровим номером :20:006:0033, яка розташована в АДРЕСА_1 . На земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна одна двоповерхова капітальна нежитлова будівля, а також інші об`єкти інфраструктури проїзди, проходи, площадки площею 644 кв.м.

25.05.2022 між Хмельницькою міської радою та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі №80/01, предметом якого є земельна ділянка загальною площею 2618 кв.м. з кадастровим номером :20:006:0034, що розташована в АДРЕСА_1 . На земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна одноповерхова капітальна нежитлова будівля, а також інші об`єкти інфраструктури проїзди, проходи, площадки площею 1277 кв.м.

В липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 із листом-пропозицією укласти тристоронній договір про встановлення земельного сервітуту на право проїзду по частині земельної ділянки із кадастровим номером :20:006:0033, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , орендарем якої є ОСОБА_3 . Проте, відповідь ОСОБА_1 надана не була.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 встановлювати огорожі, паркани на орендованій земельній ділянці площею 0,1100 га із кадастровим номером :20:006:0033, або у будь-який інший спосіб обмежувати прохід та проїзд по вказаній земельній ділянці із кадастровим номером :20:006:0034, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту до подання позову до суду, заявник покликався на те, що ОСОБА_3 має намір встановити огорожу по периметру орендованої нею земельної ділянки площею 0,1100 га, в результаті чого може бути повністю унеможливлено проїзд вантажних транспортних засобів на земельну ділянку, орендовану ОСОБА_1 , що, в свою чергу, унеможливить або значно ускладнить ведення останнім господарської діяльності у належній йому на праві власності нежитловій будівлі.

Однак заявник в обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову з цих підстав, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_3 вчиняє дії, спрямовані на встановлення огорожі по периметру орендованої нею земельної ділянки і що загроза порушення прав заявника має очевидний та об`єктивний характер. А зазначені вище твердження ОСОБА_1 є голослівними та такими, що ґрунтуються на припущеннях.

Таким чином, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, на переконання апеляційного суду, повністю дотримався вимог ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, положень постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Доводи апелянта про те, що якщо ОСОБА_3 розпочне роботи із встановлення огорожі (паркану), то цим одразу ж буде унеможливлено користування існуючим проїздом через суміжну земельну ділянку кадастровий номер :20:006:0033 на земельну ділянку площе 0,2618 га кадастровий номер :20:006:0034, що знаходиться у користуванні ОСОБА_1 , чим буде істотно ускладнено ведення ним господарської діяльності є голослівними, адже вказане не підтверджується доказами, а є лише припущенням заявника, а подані представником апелянта до апеляційного суду фототаблиці №1 та №2, на яких зображено загальний вигляд нежитлових приміщень та земельних ділянок по АДРЕСА_1 станом на 23.06.2022 та на 20.09.2022 не можуть бути прийняті апеляційним судом як докази, у розумінні статей 76-81 ЦПК України, оскільки не зазначено поважних причин не надання таких доказів суду першої інстанції.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, що мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено, чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

Також, апеляційний суд вважає, що помилковим є посилання суду першої інстанції на ч. 10 ст. 150 ЦПК України, однак саме по собі викладення положень ч. 10 ст. 150 ЦПК України у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали не призвело до невірного вирішення заяви ОСОБА_1 .

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди ОСОБА_1 з їх оцінкою, що надана судом, а тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької область від 29 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 жовтня 2022 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай