Справа № 464/6946/21 Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю.
Провадження № 22-ц/811/1872/22 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Івасюти М.В.;

адвоката Мартиневича Ю.О.

представника позивачки ОСОБА_1 ;

Бігун З.В. представника Львівського НДІ судових експертиз,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у міста Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 20 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом доЛьвівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (ЛНДІСЕ), у якому просила суд ухвалити рішення, яким визнати протиправним та скасувати наказ директора Львівського НДІСЕ МЮУ О.Куманської-Нор №221-к від 31.08.2021 року; поновити її на посаді завідувача лабораторії інженерно-технічних досліджень Львівського НДІСЕ МЮУ з 01.09.2021 року; стягнути з відповідача на її користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день поновлення на роботі з вирахуванням відповідних загальнообов`язкових внесків і платежів.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що у Львівському НДІСЕ МЮУ позивачка працює із 01 червня 1995 року, а з 06 березня 2014 року на посаді завідувача лабораторії будівельно та земельно-технічних досліджень. 29.06.2021 року позивачці було вручено попередження №12, відповідно до якого повідомлено про скорочення займаної нею посади. У вказаному попередженні зазначено, що таке скорочення відбувається внаслідок затвердження 14 квітня 2021 року Міністром юстиції України нової структури Львівського НДІСЕ МЮУ та 26 квітня 2021 року Державним секретарем МЮУ штатного розпису, також було запропоновано перелік посад. У разі відмови від запропонованих посад повідомлено про те, що вона підлягає звільненню згідно із п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Наказом директора Львівського НДІСЕ МЮУ Куманської-Нор О.П. №221-к від 31.08.2021 року її було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Вважає вказаний наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки ліквідація Лабораторії будівельно та земельно-технічних досліджень відбулась з паралельним створенням нової Лабораторії інженерно-технічних досліджень - без зміни функцій та основних посадових обов`язків, без скорочення чисельності або штату працівників. Зокрема, загальна кількість штатних одиниць по Інституту як була 120, так і залишилась 120. Відтак вважає, що підстав для її звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, не було, оскільки займана нею посада не була скорочена, а наявна з іншою назвою завідувач лабораторії інженерно-технічних досліджень Львівського НДІСЕ МЮУ. Разом з тим, вказана посада запропонована, як вакантна, іншому (молодшому та з меншим трудовим стажем) працівнику, що є порушенням п.п.3, 10 ч.2 ст.42 КЗпП України. Вважає, що реорганізація була формальною: фактично проведеною для її звільнення з роботи. Також зазначилося, що відповідачем не було дотримано вимог ст.49-2 КЗпП України, а саме: позивачці не було запропоновано усі вакантні посади, які існували в ЛНДІСЕ. Штатним розписом від 26.04.2021 року не передбачено скорочення чисельності або штату працівників, відтак були наявні посади, які відповідали її кваліфікації та займаній посаді. Стверджувалось, що наказ про звільнення є недійсним, оскільки позивачку фактично було допущено до виконання трудових функцій, оскільки після ознайомлення із оскаржуваним наказом від 31 серпня 2021 року, її було повідомлено, що наказ є відкликаним, відповідно вона продовжувала виконувати свої трудові обов`язки, а саме: з 01.09.2021 року вона допускалась до робочого місця та виконувала покладені на неї обов`язки, а з 03.09.2021 року до 28.09.2021 року перебувала на лікарняному. Також позивачка зазначила, що від подальшої роботи не відмовлялась, більше того, листом-заявою від 27.08.2021 повідомила про своє бажання продовжувати роботу на займаній посаді та надала згоду на відповідні зміни в істотних умовах праці (а.с. 1-5).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Скасовано наказ директора Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України О. Куманської-Нор №221-к від 31.08.2021 «Про звільнення».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача лабораторією будівельно та земельно-технічних досліджень Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України з 1 вересня 2021 року.

Стягнуто із Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.09.2021 року по 20.06.2022 року в сумі 193 331 грн. 40 коп. без утримання податку й інших обов`язкових платежів.

У задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України в дохід держави 1 816 грн. судового збору.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання (а.с. 181-190).

Дане рішення оскаржила представник відповідача.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на неправильне застосування норм матеріального права.

Висновок суду про те, що відповідачем не доведеного того, що зміни в організації виробництва і праці у ЛНДІСЕ призвели до скорочення чисельності та штату працівників, вважає таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Вважає, що відповідач «в повній мірі виконав свій обов`язок із надання Позивачці пропозицій щодо усіх вакантних посад».

Вважає, що позивачка не користувалася переважним правом на залишення на роботі та попереджалася за 2 місяці про наступне вивільнення (а.с. 195-201).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника позивачки, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 „Про практику розгляду судами трудових спорів міститься роз`яснення про те, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Виходячи з предмета даного спору, а саме: встановлення законності чи незаконності звільнення позивачки з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП, саме на відповідача покладається обов`язок доведення суду належними та допустимими доказами факту наявності змін в організації виробництва і праці, зокрема - ліквідації, реорганізація або перепрофілювання організації, скорочення чисельності або штату її працівників; додержання організацією норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника; факту відмови позивачки від переведення на іншу роботу або того, що Державна організація не мала можливості перевести позивачку за її згодою на іншу роботу в організації, а також того факту, що позивачка не користувалася переважним правом на залишення на роботі та що вона попереджався за 2 місяці про наступне вивільнення.

У пункті «а» частини 2 статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року також міститься положення про те, що тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавці.

Чисельність працівників - це списковий склад працівників, і скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості (лист Міністерства праці та соціальної політики України від 07 квітня 2011 року № 114/06/187-11).

Штат працівників - це сукупність посад, установлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.

Безумовно, скорочення чисельності або штату працівників, є правом роботодавця, однак таке скорочення не має бути підставою для зловживань та незаконного звільнення працівника.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи структур ЛНДІСЕ (затвердженої 28.09.2020 року та нової, затвердженої 14.04.2021 року) та штатних розписів на 2021 рік від 29 січня 2021 року та від 26 квітня 2021 року, загальна кількість штатних одиниць по ЛНДІСЕ як становила 120 одиниць, та і залишилась їх 120.

Зокрема, кількість лабораторій (8 одиниць) та відокремлених підрозділів залишилась незмінною (як і їх профільна діяльність).

В той же час, фонд заробітної плати за посадовими окладами згідно із вказаними штатними розписами навіть збільшився: із 1 044 992 гривень до 1 051 549 гривень.

Як вбачається з затверджених 14 квітня 2021 року Міністром юстиції України нової структури Львівського НДІСЕ та штатного розпису від 26 квітня 2021 року, посадових інструкцій завідувача Лабораторії будівельно та земельно-технічних досліджень та завідувача Лабораторії інженерно-технічних досліджень, фактично відбулося перейменування Лабораторії будівельно та земельно-технічних досліджень в Лабораторію інженерно-технічних досліджень: без зміни основних функцій такої лабораторії і без зміни посадових обов`язків її завідувача.

За вищенаведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для звільнення позивачки з роботи на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, оскільки займана нею посада скороченою не була і є наявною, однак лише з новою назвою: «завідувач лабораторії інженерно-технічних досліджень Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз».

Судом також встановлено та стверджується матеріалами справи те, що позивачці ОСОБА_1 у зв`язку із ніби-то скороченням штату працівників був запропонований певний перелік посад з урахуванням наявної у неї експертної кваліфікації. Разом з тим, запропонований позивачці перелік посад суперечить інформації Львівського НДІСЕ МЮУ, викладеної у листі № 1075/04-2021, щодо кількості працівників, які були працевлаштовані в Інституті у період з 23 червня 2021 року по 03 вересня 2021 року. Зокрема, позивачці не було запропоновано таких посад, як судовий експерт відділу земельних та оціночно-земельних досліджень та експертиз з питань землеустрою ЛІТ, технік Волинського відділення та провідний інженер з охорони праці ЕТВ. Так само, як не було запропоновано посади завідувача лабораторією інженерно-технічних досліджень, як рівноцінної тій, яку займала позивачка, оскільки на цю посаду наказом від 26 травня 2021 року №131-к «Про переведення» був переведений старший судовий експерт лабораторії будівельно та земельно-технічних досліджень Іляш В.В.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факту скорочення чисельності або штату працівників ЛНДІСЕ, а також те, що ЛНДІСЕ не мав можливості перевести позивачку на іншу роботу в інституті, так само, як не спростовано доводів позивачки про порушення відповідачем норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Сихівського районного суду міста Львова від 20 червня 2022 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 04 листопада 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.