Справа №173/97/22
Провадження №2/173/284/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В.

За участю: позивача ОСОБА_1 .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

14.01.2022 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 , з позовом про визнання права власності за набувальною давністю до відповідача, Верхньодніпровської міської ради.

17.01.2022 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовчому судовому засіданні на 15.03.2022 року.

15.03.2022 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений до 19.05.2022 року в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи.

19.05.2022 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 12.07.2022 року в зв`язку із залученням третіх осіб.

12.07.2022 року закінчене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 12.07.2022 року.

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

12.07.2022 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: він разом зі своєю дружиною та неповнолітніми дітьми проживає з адресою: АДРЕСА_1 . З 2011 року і по теперішній час добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, проте права власності на вказаний будинок у нього немає. Він придбав даний будинок по розписці у ОСОБА_5 , але офіційно договір купівлі - продажу між ними укладено не було, тому зареєструвати право власності на вказаний будинок у нього немає можливості. На дану нерухомість ніхто не претендує, та жодних вимог до нього на сьогоднішній день не пред`являє, що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснив, що він разом із сім`єю 11 років проживає у вказаному в позовній заяві будинку. Даний будинок він купив у ОСОБА_3 , сплативши їй грошові кошти за нього. Раніше в будинку проживав ОСОБА_6 , але він загинув. ОСОБА_3 , як спадкоємець цього будинку, продала будинок йому, повідомивши, що проживати в ньому та користуватись ним не буде, тому віддала йому технічний паспорт на будинок. Коли він купив будинок, останній був в занедбаному стані, валився, заріс бур`янами. Він відремонтував будинок, добудував його, привів в порядок господарські споруди. Сплачує за будинок всі необхідні платежі. За цей час ніхто вимоги йому з приводу даного будинку не пред`являв.

Відповідач, представник Верхньодніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Будь-яких заперечень з приводу позовних вимог не надав.

Треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , і ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явились про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Письмові пояснення суду не надали. Власні вимоги на предмет позову не заявили.

Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Між сторонами виникли правовідносини із права власності на нерухоме майно.

За доводами позивача судом встановлено, що позивач разом зі своєю дружиною та неповнолітніми дітьми проживає з адресою: АДРЕСА_1 . З 2011 року і по теперішній час добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, проте права власності на вказаний будинок у позивача немає. Позивач придбав даний будинок по розписці у ОСОБА_5 , але офіційно договір купівлі - продажу між ними укладено не було, тому зареєструвати право власності на вказаний будинок у позивача немає можливості.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Факт відкритого, безперевоного та добросовісного володіння і користування позивачем зазначеним вище будинком підтверджується показаннями свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8 .

Так свідок ОСОБА_7 , в судовому засіданні пояснила, що вона живе по сусідству з позивачем. Раніше в даному будинку проживав ОСОБА_6 , який працював вахтовим способом та за будинком майже не наглядав. Потім він помер. Після його смерті деякий час будинком користувався брат померлого, а саме садив город, але згодом припинив це робити. Потім будинок купив ОСОБА_1 . Більше 10 років він проживає в даному будинку. Облаштував домоволодіння, навів порядок, зробив добудови та перебудови, провів ремонти. Поставив паркан, насадив сад, садить город. Тримає господарство. Домоволодіння доглянуте та впорядковане. За час проживання ОСОБА_1 , в даному домоволодінні ніхто до нього вимог з приводу незаконності користування домоволодінням не пред`являв.

Свідок ОСОБА_8 , в судовому засіданні пояснив, що він живе через дорогу від домоволодіння позивача. Раніше в цьому домоволодінні жив ОСОБА_6 , який періодично користувався даними домоволодінням. Він співмешкав з ОСОБА_2 , але в цьому будинку вони разом не проживали. Будинок був запущений та потребував капітального ремонту. Потім ОСОБА_5 вбили. В будинку деякий час ніхто не жив. Іноді брат ОСОБА_9 садив город. Потім більше десяти років тому сестра ОСОБА_9 пустила в даний будинок проживати позивача. З того часу ОСОБА_1 , разом із сім`єю проживає в даному будинку. Останній відремонтував будинок, збудував літню кухню, побудував сараї, відремонтував колодязь. Тримає господарство, садить город. Насадив садок. Він ні разу не бачив щоб будь-які особи пред`являли позивачеві претензії з приводу даного домоволодіння.

Відповідно до акту в.о. старости Зарічанського старостинського округу від 10.12.2021 року встановлено, що згідно по господарських книг в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_1 , з 24.11.2011 року. В результаті обстеження виявлено, що фактично за вказаною адресою, ведуть спільне господарство та виховують п`ятеро дітей ОСОБА_1 , з дружиною ОСОБА_10 . Домоволодіння доглянуте, огороджене парканом, проведене світло. В будинку зроблений капітальний ремонт: перекрито покрівлю, проведено воду та каналізацію, реконструйовано веранду. На подвір`ї побудований гараж і сараї для утримання худоби і птиці, відновлено колодязь.

З матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_5 , № 73/2006 встановлено, що із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звертались ОСОБА_2 , співмешканка ОСОБА_5 і ОСОБА_5 , сестра померлого, яка в поданій заяві вказувала, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 , крім неї є ОСОБА_4 , який заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав, разом з померлим зареєстрованим не був. Проте жодній із зазначених осіб свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, в тому числі і на спірний будинок не видавалось.

Всі спадкоємці залучені до участі у розгляді справи, але в судове засідання не з`явились, свої вимоги на спірне домоволодіння не заявили.

В свою чергу сестра померлого, ОСОБА_5 , впустила позивача проживати у вищевказаному будинку, зареєструвала в ньому, тобто фактично розпорядилась даною частиною спадкового майна. Будь-яких претензій до позивача ні даний спадкоємець, ні інші спадкоємці не пред`являли. А позивач відкрито, безперервно та добросовісно володів та користувався зазначеним вище домоволодінням.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

-володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).

Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови).

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю, (п. 11 Постанови)

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 4, 5 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови).

Враховуючи, що позивач, ОСОБА_1 , більше 10 років відкрито, безперервно володіє житловим будинком АДРЕСА_1 . Добросовісно заволодів наявним майном: вселившись в нього з дозволу спадкоємця та з його дозволу зареєстрований у вказаному будинку. Володіє даним домоволодінням відкрито, сплачує комунальні послуги та інші платежі, здійснює поточний ремонт та догляд будинку. Дане володіння позивача зазначеним вище будинком відоме як посадовим особам, так і сусідам та іншим особам. І будь-які особи не оспорюють володіння позивача даним майном. Володіння позивача зазначеним вище будинком є непреривним, так як позивач не покидав зазначене домоволодіння протягом всього цього часу, відповідно наявні всі правові підстави для визнання за ним в судовому порядку права власності на житловий будинок за набувальною давністю.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають покладенню на позивача, так як відсутня вина відповідача у виникненні даного спору.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 , право власності за набувальною давністю на житловий будинок садибного типу загальною площею 75.3 кв.м., з господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Витрати по сплаті судового збору в сумі 908.00 грн. (дев`ятсот вісім) грн., покласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 18.07.2022 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 18.07.2022 року

Дата набрання законної сили: 18.08.2022 року