Провадження № 22-ц/801/1495/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 рокуСправа № 127/19589/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судового засідання Михайленко А. В., представника особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» Чешковського В. А., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, у залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного то-

вариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, завданої смертю,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» адвоката Чешковського Володимира Анатолійовича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 червня 2022 року, ухвалене у приміщенні суду у м. Вінниці за головування судді Жмудя О. О., повний текст якого складений 13 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

02 серпня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до Акціонерного товариства ( далі - АТ ) «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, завданої смертю, зазначивши наступне. 29 червня 2018 року потяг № 772 сполученням Хмельницький - Київ на вихідній горловині станції у м. Вінниці, в районі 1077 км пікету № 7 скоїв наїзд на ОСОБА_3 , 1963 року народження, яка з невстановлених причин сиділа на коліях спиною відносно руху поїзда. Внаслідок отриманих травм ОСОБА_3 померла. Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть від 30 червня 2018 року № 254-М безпосередньою причиною смерті ОСОБА_3 є зіткнення з поїздом, власником якого є відповідач. Втрата дружини та матері для позивачів є невідворотною, зруйновані їхні важливі життєві зв`язки, вони терплять надзвичайні страждання по даний час, відчуття самотності, тривожності, гострої несправедливості, вимушені зміни у житті кожного з них, у зв`язку із чим їм потрібно докладати надзвичайних зусиль для організації свого життя. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили суд стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь кожного з них по 250000,00 гривень у відшкодування завданої смертю ОСОБА_3 моральної шкоди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 червня 2022 року позов задоволений частково, з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ( кожного з них ) у якості відшкодування завданої смертю моральної шкоди стягнуто по 100000,00 гривень. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави 2000,00 гривень судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 02 червня 2022 року, АТ «Українська залізниця» в особі представника адвоката Чешковського В. А. оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення скасувати повністю, ухвалити нове рішення про відмову позивачам у задоволенні їхніх вимог про стягнення моральної шкоди. Відповідач, його представник вважають, що судом неправильно застосована частина друга статті 1193 ЦК України, безпідставно не застосована частина перша цієї статті зазначеного Кодексу, зроблений висновок, який не відповідає обставинам справи. Суд дійшов безпідставного висновку щодо відсутності умислу у діях потерпілої, яка порушила Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 22 листопада 2007 року № 1059. На думку скаржника, потерпіла свідомо допускала настання шкідливого результату. Крім цього, скаржник не погоджується із визначеним судом розміром відшкодування, який за встановлених обставин є надмірно великим, не пропорційним завданій шкоді, не відповідає засадам розумності, справедливості з огляду на обставини смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою апеляційного суду від 08 серпня 2022 року задоволене клопотання представника АТ «Українська залізниця» адвоката Чешковського В. А., йому поновлений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 червня 2022 року.

Наданим цивільним процесуальним законом та забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 08 серпня 2022 року правом подання відзиву на апеляційну скаргуАТ «Українська залізниця» позивачі, їхній представник адвокат Таргоній В. М. не скористалися, їхній відзив на скаргу, будь-які інші заяви з приводу розгляду справи суду не надходили. У судове засідання апеляційного суду позивачі, їхній представник не з`явилися з невідомих причин, будь-яких заяв від них суду не надходило. Беручи до уваги завчасне повідомлення усіх учасників справи про місце, день та час її розгляду у порядку апеляційного провадження, про що у справі містяться відповідні докази, керуючись нормами статті 372 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду ухвалила розглянути справу у відсутності учасників, котрі не з`явилися у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі представника відповідача АТ «Українська залізниця» адвоката Чешковського В. А., який підтримав вимоги скарги за викладених у ній підстав та просить скаргу задоволити, дослідивши матеріали справи, ретельно проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга АТ «Українська залізниця» в особі адвоката Чешковського В. А. підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції належить змінити у частині розміру відшкодування моральної шкоди та розподілу судових витрат.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не у повній мірі відповідає цим вимогам, його необхідно привести у відповідність із загальними засадами, принципами цивільного законодавства ( цивільного права ), зокрема, що стосується справедливості, добросовісності та розумності у вирішенні заявлених вимог.

У справі мають місце наступні фактичні обставини, які не оспорюються її учасниками.

Згідно з постановою від 06 серпня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0000275, близько 16.30 години 29 червня 2018 року машиніст ОСОБА_4 , керуючи потягом № 772 сполученням Хмельницький - Київ, рухаючись у м. Вінниці, в районі 1077 км пікету № 7, допустив наїзд на ОСОБА_3 , яка з невстановлених причин сиділа на коліях спиною відносно руху поїзда. Внаслідок наїзду ОСОБА_3 загинула на місці події. За висновком судово-медичної експертизи від 30 липня 2018 року № 600 ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла. Ця залізнична травма стала причиною її смерті. При судово-токсикологічній експертизі крові та сечі трупа ОСОБА_3 виявлено етиловий спирт у концентрації 2,7 ‰ у крові та 2,9 ‰ в сечі, що відповідно до концентрації алкоголю у крові відповідає сильному ступеню алкогольного сп`яніння.

Кримінальне провадження за №0000275, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 червня 2018, закрите у зв`язку з відсутністю у діях машиніста ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 276 КК України. ОСОБА_4 працює на посаді машиніста електровоза виробничого підрозділу «Локомотивне депо Київ-Пасажирський», що підтверджується відповіддю АТ «Укрзалізниця» від 30 квітня 2021 року № Н3-1-08/593 та довідкою АТ «Укрзалізниця» від 05 травня 2021 року.

Позивач ОСОБА_1 є подружжям, ОСОБА_2 - донькою загиблої ОСОБА_3 , що підтверджується копіями свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 та свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , суд першої інстанції, керуючись нормами статей 23, 1166, 1167, 1168, 1172, 1187, 1193 ЦК України, зміст яких наведений у судовому рішенні, беручи до уваги роз`яснення пунктів четвертого, сьомого постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», пункту дев`ятого постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди», з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування позивачам моральної шкоди у розмірі по 100000,00 гривень кожному. При цьому суд послався на наявність певного ступеня вини самої потерпілої, що призвело до смертельного наслідку, оскільки вона, перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння, порушила Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Надавши об`єктивну оцінку фактичним обставинам справи, суд першої інстанції не у повній мірі співвідніс вказані обставини з власними висновками щодо ступеня вини завдавача шкоди, а відтак і справедливого розміру відшкодування завданої належним відповідачу джерелом підвищеної небезпеки моральної шкоди.

Чинне матеріальне право, яке регулює питання відшкодування завданої моральної ( немайнової ) шкоди, визначає, що така шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка завдала моральну шкоду, така шкода відшкодовується якщо її завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. За нормами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування ураховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо ) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела.

Смерть ОСОБА_3 - дружини та матері позивачів унаслідок події, що сталася 29 червня 2018 року, безспірно завдала їх моральну шкоду, оскільки обірвалося життя найріднішої їхньої людини. Безсумнівно, позивачі зазнали неймовірно сильних, тривалих душевних страждань та переживань, порушилися їхні життєві плани, звичний плин життя. Усвідомлення втрати дружини та матері завдало, завдає і буде завдавати болісних думок, спогадів практично протягом усього подальшого життя її чоловіка та доньки, які змушені терпіти зміни не в ліпшу сторону у зв`язку з трагедією, що їх спіткала. Зазначені фактичні обставини справи, глибина, тривалість та інтенсивність перенесених душевних переживань, моральних втрат, які неможливо повністю відновити, втрата душевного спокою і рівноваги призводило і призводить до великих, тривалих, важких моральних страждань. Завдана моральна шкода полягає, зокрема і особливо, у душевних стражданнях, яких позивачі зазнали у зв`язку зі смертю власної дружини та матері.

При визначенні розміру заподіяної моральної шкоди належить урахувати, що кожний з позивачів окремо переживав свою втрату, відчував душевний біль, нервове напруження, що змінили їхнє звичне життя. Суд першої інстанції дійшов висновку, що завдана позивачам моральна шкода підлягає відшкодуванню у сумі по 100000,00 гривень.

Апеляційний суд визнає розмір такого відшкодування завищеним, таким, що не повністю відповідає, узгоджується з принципом розумності та справедливості, тому він підлягає зменшенню, визначенню таким, що за фактичних обставин події, які мають місце у цій справі, є цілком поміркованим, об`єктивним та справедливим. До такого висновку апеляційний суд дійшов з огляну на наступне.

Наявними у справі доказами, мотивами постанови слідчого відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 06 серпня 2018 року встановлено і ніким не спростовано, що потерпіла ОСОБА_3 з невстановлених причин сиділа на коліях спиною відносно руху поїзда, на звуковий сигнал потяга, що рухався, не реагувала, через що була смертельно травмована. Потяг з технічної точки зору неможливо негайно зупинити за надзвичайно малої відстані до пішохода у момент його виявлення, швидкість та вагу поїзда. Експертним шляхом установлено, що потерпіла на момент події перебувала в алкогольному сп`янінні сильного ступеня. Залишається неоспореним, доведеним факт порушення ОСОБА_3 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністра транспорту України від 22 листопада 2007 року № 1059. Потерпіла за власного розсуду безпечно опинилася на залізничних коліях, не могла не почути, не помітити потяг, що наближався, будучи дієздатною особою усвідомлювала, що сидіння на залізничній колії може мати наслідком наїзд, травмування, загибель. Вона не могла не допускати настання для себе шкідливого результату. При цьому необхідно мати на увазі, що кримінальним провадженням за фактом цієї події не встановлено прямого умислу у діях ОСОБА_3 . У діях машиніста поїзда ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 276 КК України, не виявлено, у зв`язку з чим кримінальне провадження відносно нього закрите на підставі пункту другого частини першої статті 284 КПК України.

Апеляційний суд критично оцінює доводи представника відповідача щодо відсутності законних підстав для відшкодування позивачам моральної шкоди, визнає їх неспроможними, зауважує, що сам відповідач має розуміння того, що точно обчислити розмір моральних збитків неможливо. Разом з тим, немає і не може бути сумнівів у завданні позивачам такої шкоди через смерть найближчої людини - дружини та матері. При цьому, як зазначалося, розмір відшкодування моральної шкоди підлягає зменшенню, інакша позиція була б неприйнятною, умотивувати її не убачається ні можливим, ні доцільним, доречних аргументів протилежним висновкам не віднайти.

Апеляційний суд повинен визначити таке відшкодування спричиненої ОСОБА_1 та ОСОБА_2 моральної шкоди, яке було б справедливою сатисфакцією позивачам, яка може бути фактором хоча б часткового заспокоєння душевного болю. При цьому належить мати на увазі обставини, що призвели до трагічної події 29 червня 2018 року, та, врешті відсутність вини у діях завдавача такої шкоди.

Не лишнім буде зазначити, що особа, яка здійснює діяльність, пов`язану з джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових ( службових ) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором ( контрактом ), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачений такий обов`язок. Враховуючи наведене, АТ «Українська залізниця» як володілець джерела підвищеної небезпеки, з яким ОСОБА_4 перебуває у трудових відносинах, несе відповідальність за спричинену моральну шкоду чоловіку та доньці померлої, завдану джерелом підвищеної небезпеки під час виконання машиністом своїх трудових обов`язків, незалежно від наявності вини працівника, за участі якого сталася зазначувана подія.

Суд першої інстанції вірно зазначив у своєму рішенні, що покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки не залежить від вини особи, яка її завдала, що передбачено частиною другою статті 1167 ЦК України. Через вказане невстановлення вироком суду вини жодної з осіб - учасників події, яка сталася 29 червня 2018 року, не має правового значення для вирішення цієї справи по суті заявлених позовних вимог.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом ( Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, Європейський суд з прав людини, 12 липня 2007 року ).

Доводи апеляційної скарги у частині щодо наявності вольової ознаки умислу потерпілої, через що можливість настання цивільно-правової відповідальності АТ «Українська залізниця» виключається повністю, суд апеляційної інстанції до уваги не бере, оскільки вони свідчать виключно про незгоду скаржника з висновками суду щодо їх оцінки. Проте мотиви скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо необхідності відшкодування позивачам адекватної моральної шкоди. Такі висновки обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до норм частини першої статті 9 Конституції України ратифікована Законом України від 07 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7, 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім встановленим законом судом.

Отже Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того стаття 17 Закону України № 3477-ІУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» ( з подальшими змінами ) передбачає застосування судами Конвенції та практики Європейського суду з прав людини як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок стосовно подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначене тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року ).

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає критерію його обґрунтованості. Висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову за наведених позивачами підстав є правильними, такими, що відповідають матеріалам справи, наявним у ній доказам. Дослідивши доводи апеляційної скарги, належить констатувати, що вони не спростовують правильність, обґрунтованість і об`єктивність ухваленого судом оскаржуваного рішення, але у частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди колегія суддів апеляційного суду убачає правильним її скоригувати для відповідності принципам об`єктивності, справедливої сатисфакції, юридичної визначеності у цивільних правовідносинах.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність, обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Ураховуючи необхідність змінити рішення суду першої інстанції у частині розміру відшкодування моральної шкоди, підлягає перерозподілу й сума до стягнення у дохід держави з відповідача судового збору у цій справі.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» адвоката Чешковського Володимира Аналодійовича задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 червня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування завданої смертю шкоди змінити у частині розміру відшкодування моральної шкоди та розподілу судових витрат.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця», , м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , у відшкодування завданої смертю моральної шкоди 50000,00 гривень ( п`ятдесят тисяч гривень 00 коп. ).

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця», , м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, на користь ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , у відшкодування завданої смертю моральної шкоди 50000,00 гривень ( п`ятдесят тисяч гривень 00 коп. ).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, , на користь держави 1000,00 гривень ( одна тисяча гривень 00 коп. ) судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський