ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1672/22
провадження № 2/753/3845/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"21" вересня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДАНЬКО В.В.

за участю сторін не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач 1, ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 (далі по тексту - відповідач 2), третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Свої вимоги мотивував тим, що 06.11.1999 року між позивачем та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який було посвідчено державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. та зареєстровано в реєстрі за №ЗС4242, відповідно до якого квартира перейшла у власність позивача.

У вищевказаній квартирі зареєструвались позивач та відповідач 1. Згодом між відповідачем 1 та відповідачем 2 було укладено шлюб, після чого позивач, як власник квартири надав дозвіл на реєстрацію в даній квартирі відповідача 2. Від спільного шлюбу відповідача 1 та відповідача 2 народився син - ОСОБА_4 , якого за згодою позивача також було зареєстрано в даній квартирі. Утримання квартири позивач здійснював особисто, що стало великим тягарем для нього, тому позивач неодноразово прохав відповідачів добровільно знятися з місця реєстрації, проте відповідачами цього зроблено не було. В період 2016-2017 років, відповідач 1, відповідач 2 та ОСОБА_4 виїхали з належної позивачу на праві власності квартири та станом на день подання позовної заяви в ній не проживають, не з`являються, утримання квартири та сплату комунальних послуг не здійснюють, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутись до суду з вимогами про визнання вищевказаних осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Ухвалою суду від 14 квітня 2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судовому засіданні.

В судове засідання позивач не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надсилали. Про причини неявки суд не повідомляли, відзивів та інших заяв з процесуальних питань від них до суду не надходило.

Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки представника суд не повідомила, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 06.11.1999 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. А ч. 1 ст. 317 цього Кодексу встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. А відповідно до ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» від 28.01.2022, в даній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Звертаючись до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, позивач зазначає, що вищевказані особи, які зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 , з 2017 року у ній не проживають, утримання квартири та сплату комунальних послуг не здійснюють, що відповідно до ст. 405 ЦК України є підставою для втрати права їх користування цим житлом.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом у разі його відсутності без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, за аналізом вказаної правової норми право користування житлом членом сім`ї власника житла втрачається виключно у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або ж законом.

Оскільки, відповідачі більше року у спірній квартирі не проживають, сплату за комунальні послуги будучи зареєстрованими у цій квартирі не здійснюють, що також порушує права та законні інтереси позивача, як власника майна, на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись цим майном, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

Відповідно до позовної заяви, позивачем також заявлено вимогу про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_2 .

Згідно із частиною третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Суд вважає, що доводи позивача про відсутність у дитини права на користування житловим приміщенням з тих підстав, що вона проживає за місцем проживання своєї матері ОСОБА_3 , є необґрунтованими.

За нормою ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Частиною другою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до ч. 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її непроживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування цим житлом.

Такі висновки зроблені Верховним Судом в постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 210/1857/15-ц.

Відповідно до ст. 1 Конвенції про права дитини, дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше.

З огляду на викладені норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням малолітнього - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Щодо заявлених позовних вимог позивача про зняття відповідачів з реєстраційного обліку, суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині, оскільки визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є самостійною підставою для зняття особи з реєстраційного обліку, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання».

В порядку статті 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 1 984,80 грн., по 992,40 грн. з кожного.

На підставі викладеного та керуючись ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», стст. 316, 317, 319, 391, 405 ЦК України, стст. 141, 274-279, 280-282, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 .

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: невідомо) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1 984,80 грн. по 992,40 грн. з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.