ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/22744/21

Провадження № 22-ц/4820/1511/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Чебан О.М.

за участю: представника апелянта адвоката Галдецького Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 липня 2022 року (суддя Козак О.В.) за позовом акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі АТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що 24.01.2008 року між ЗАТ «Альфа-банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №700003181, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 49 239,92 доларів США строком користування до 25.01.2015 року зі сплатою 13% річних.

Цього ж дня між ЗАТ «Альфа-банк» та ОСОБА_1 з метою забезпечення належного та своєчасного виконання зобов`язань за кредитним договором укладено договір поруки №700003181-П.

Відповідно до п.п. 6.1. Договору поруки Поручитель підтверджує, що вона повністю ознайомлена з умовами Основного договору та обов`язками Боржника за ним.

В даному випадку, даний пункт має особливу увагу, зважаючи на ті обставини, що відповідно до п.п. 11.6 Розділу 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб» Кредитного договору між Сторонами Кредитного договору досягнуто згоди, щодо збільшення строку позовної давності за спорами, що випливають із цього договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойок (штрафів, пені) тощо, становить 50 (п`ятдесят) років.

Боржником належним чином не виконані зобов`язання за кредитним договором.

Так, рішенням постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнській Фінансовий Союз» від 19.11.2008 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість по кредитному договору.

Однак, відповідно до Анкети на отримання кредиту, наданої ОСОБА_2 , останній з 11.12.1983 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 .

Вказані обставини також підтверджуються відміткою у паспорті відповідача та третьої особи. Кредитний договір укладено в інтересах сім`ї, а тому ОСОБА_1 як друге подружжя, несе солідарну відповідальність з боржником за неналежне виконання умов кредитного договору.

Станом на 18.12.2020 року розмір заборгованості за Кредитним договором складає:

- 48 176,26 дол. США за тілом кредиту;

- 22 240,50 дол. США за відсотками (не включаючи пеню).

Проте, банк користуючись своїм правом, просить стягнути з ОСОБА_1 , як з другого подружжя, частину заборгованості за тілом кредиту в розмірі 25000 дол. США.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 липня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що за умовами кредитного договору, договір укладено в інтересах сім`ї, кредитні кошти були надані банком з цільовим призначенням на придбання автомобіля, а тому подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають відповідати за таким зобов`язанням як подружжя солідарно.

Кредитодавець у 2008 році звертався з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, рішенням постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» від 19.11.2008 року з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитом в сумі 268893,54 грн., таким чином з урахуванням положень ч.2 статті 1050 ЦК України, змінив строки виконання основного зобов`язання.

Оскільки Банк з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором з другого подружжя, звернувся поза межами строку позовної давності, про застосування якої подана заява відповідачкою, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що п.п.6.1. Договору поруки має важливе значення, оскільки відповідно до вказаного пункту поручитель ОСОБА_1 підтверджує, що вона повністю ознайомлена з умовами Основного договору та обов`язками Боржника за ним. Водночас, відповідно до п.п.11.6 розділу 2 кредитного договору між сторонами кредитного договору досягнуто згоди щодо збільшення строків позовної давності за спорами, що випливають з цього договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, стягнення неустойок (штрафів, пені) тощо, становить 50 років, а тому строк позовної давності позивачем не пропущено.Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, такий договір укладається в письмовій формі. Апелянт зазначає, що збільшення позовної давності узгоджено сторонами у п. 11.6 кредитного договору. ОСОБА_1 , укладаючи договір поруки, погодилась з умовами кредитного договору, була ознайомлена зі змістом п. 11.6 кредитного договору, що свідчить про збільшення позовної давності.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Таким чином, якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох з подружжя, і за спільними зобов`язаннями подружжя останнє відповідає усім своїм майном.

Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи до Хмельницького апеляційного суду не надходило.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Відповідачка та третя особа в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно з частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 24.01.2008 року між ЗАТ «Альфа - Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», а в подальшому змінено назву банку на АТ «СЕНС БАНК») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №700003181, згідно умов якого банк надав у тимчасове користування кредит на умовах забезпеченості, строковості, платності, цільового характеру грошові кошти в сумі 49239,92 дол. США строком до 25.01.2015 року зі сплатою 13% річних (а. с. 5-11).

Цільове використання кредиту на придбання транспортного засобу згідно з договором купівлі-продажу, укладеним між позичальником та ТОВ «ОПУС-Авто» №б/н від 22.01.2008 року - Ford Mondeo, 2007 р.в., д.н. НОМЕР_1 (п.2.4 Договору).

У п.2 Договору сторони визначили, що банк надає позичальнику кредит та приймає в заставу в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором предмет застави, а позичальник приймає кредит та передає Банку в якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором предмет застави.

Згідно п.2.10 Договору основне забезпечення/предмет застави транспортний засіб Ford Mondeo, 2007 р.в., д.н. НОМЕР_1 .

Положенням п.11.6 кредитного договору, сторони домовились про те, що позовна давність становить 50 років за спорами, що виникають із даного Договору.

Також в забезпечення кредитних зобов`язань позичальника між Банком та ОСОБА_1 24.01.2008 року було укладено договір поруки №700003181-П, згідно якого остання поручилася за належне виконання позичальником зобов`язань, що передбачені кредитним договором №700003181 від 24.01.2008 року (а. с. 12).

Рішенням постійно діючого третейського суду при Всеукраїніській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» від 19.11.2008 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» стягнута заборгованість за кредитним договором №700003181 від 24.01.2008 року в сумі 268 893,54 грн. (а. с. 86-87).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.10.2014 року в справі №686/23182/13-ц в задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа-банк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості по кредиту відмовлено (а. с. 88-89). В рішенні суд зазначив, що з часу постановлення рішення третейського суду з вимогою до поручителя упродовж шести місяців банк не звертався, внаслідок чого порука вважається припиненою.

Згідно розрахунку позивача, долученого до позовної заяви, заборгованість за кредитним договором №700003181 від 24.01.2008 року станом на 18.12.2020 року складає: 48 176,26 дол. США за тілом кредиту; 22 240,50 дол. США за відсотками, (не включаючи пеню) (а. с. 19-20).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в шлюбі, зареєстрованому 11.12.1983 року, що підтверджується копіями їх паспортів, з відмітками про реєстрацію шлюбу (а. с. 14, 15).

ОСОБА_1 , уклавши 24.01.2008 року договір поруки з позивачем, погодилась з укладенням кредитного договору №700003181 від 24.01.2008 року її чоловіком, та поручилась за його виконання.

Відповідачкою подана заява про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Згідно з частинами першою, другою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Положення частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність.

При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19), постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 205/5882/18 (провадження № 61-1436св20), від 17 червня 2020 року у справі 490/10838/16 (провадження № 61-43824св18), від 25 листопада 2020 року у справі № 452/926/16 (провадження № 61-45315св18).

Відповідно до частини другої статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Таким чином, за спільними зобов`язаннями подружжя останнє відповідає усім своїм майном

Правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір був укладений одним із подружжя ОСОБА_2 в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

За позовом Банку про дострокове стягнення заборгованості за кредитом на підставі ч.2 ст.1050 ЦК Украни, рішенням постійно діючого третейського суду при Всеукраїніській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» від 19.11.2008 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» стягнута заборгованість за кредитним договором №700003181 від 24.01.2008 року в сумі 268 893,54 грн.

Враховуючи правовий режим спільної сумісної власності подружжя, нероздільність зобов`язань подружжя, солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, саме заборгованість, яка стягнута третейським судом від 19.11.2008 року з одного з подружжя ОСОБА_2 , підлягала стягненню і з іншого подружжя ОСОБА_1 .

Нараховування кредитодавцем передбачених договором процентів за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Проте, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Зверненням Банку до третейського суду в 2008 року достроково змінено строк виконання зобов`язання за кредитним договором. З позовом до ОСОБА_1 , як другого подружжя, позивач звернувся тільки в вересні 2021 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачкою, у зв`язку з чим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є правильним.

Посилання апелянта на те, що судом не враховано, що п.п.6.1. Договору поруки має важливе значення, оскільки відповідно до вказаного пункту поручитель підтверджує, що він повністю ознайомлений з умовами Основного договору та обов`язками Боржника за ним, а відповідно до п.п.11.6 розділу 2 кредитного договору між сторонами кредитного договору досягнуто згоди щодо збільшення строків позовної давності за спорами, що випливають з цього договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, стягнення неустойок (штрафів, пені) тощо, становить 50 років, не спростовує висновків суду, а тому підлягає відхиленню.

ОСОБА_1 договір про збільшення позовної давності у письмовій формі відповідно до положень ч.1 статті 259 ЦК України не укладався.

Інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, що є підставою позову та яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення, а тому такі доводи апелянта слід відхилити.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «СЕНС БАНК» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 грудня 2022 року.

Судді Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк