Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
Справа № 521/8959/21
Провадження № 2/521/751/22
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого - судді Гуревського В.К.
за секретаря - Федорової А.В.,
Учасники справи:
Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк»
Представник позивача Балагурак Вероніка Василівна
Представник відповідача Сєдова Людмила Павлівна
розглянувши цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -
Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Відповідно до ст. ст. 608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті.
За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням.
Згідно із ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем па час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців ) від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї.
Виходячи із вищенаведеного, спадкоємці Позичальника мали право подати заву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 11 червня 2019 року по 11 грудня 2019 року.
В даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 .
Вказана обставина підтверджується копіями паспортів Позичальника та Відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена: АДРЕСА_1 .
За змістом ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (ч. З ст. 1281 ЦК України).
На виконання вимог вищезазначеної норми закону Позивачем 15 липня 2020 року була направлена претензія кредитора до Малиновської державної нотаріальної контори, та 05 серпня 2020 року отримана відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого Позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк».
Таким чином, Відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого Позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як Відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини.
Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
26 жовтня 2020 року до спадкоємців Позичальника було направлено лист-претензію, згідно яких Позивач пред`явив свої вимоги, але ніякий дій не було виконано.
Відповідач ОСОБА_1 надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що він заперечує проти позовних вимог позивача на підставі такого.
Позивач стверджує, що 09 липня 2009 року ОСОБА_2 , яка на той час була дружиною ОСОБА_1 (шлюб зареєстрований 15 грудня 2006 року) уклала кредитний договір з АТ КБ «Приватбанк». Позивач вказує, що в процесі користування кредитним рахунком ОСОБА_2 не надавала своєчасно Банку грошові кошти у результаті чого виникла заборгованість за кредитом. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.
Згідно ч. 3 ст. 1281 ЦК України якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої позовні вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Строк вимоги настав 11 червня 2019 року, тобто вказане право існувало до 11 червня 2020 року. Позивач подав позовну заяву до суду 18 червня 2021 року, тобто після спливу одного року від настання строку вимоги.
Після смерті ОСОБА_2 не залишилося ніякого майна для спадкування, тому ОСОБА_1 не подавав заяву до нотаріуса про прийняття спадщини або заяву про відмову від спадщини.
Згідно ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Позивачем не надано жодного доказу належності ОСОБА_2 якого-небудь майна.
ОСОБА_1 не одержав у спадок після смерті ОСОБА_2 ніякого майна і тому не зобов`язаний задовольняти вимоги кредитора.
11 квітня 1998 року ОСОБА_1 придбав на підставі договору купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_2 , тобто вказана квартира є його особистою приватною власністю.
15 грудня 2006 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_2 .
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.
Тому, позов про стягнення боргу кредитором спадкодавця не підлягає задоволенню у повному обсязі.
У зв`язку з розглядом справи ОСОБА_1 планує понести судові витрати у розмірі 5500 грн. на оплату професійної правничої допомоги.
Позивач Акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» надав до суду відповідь на відзив, де зазначив.
По-перше, що у додатках до позовної заяви Банку по справі № 521/8959/21 міститься копія листа від 21 липня 2020 року №2999/02-14 Малиновської державної нотаріальної контори на претензію кредитора від 16 червня 2020 року, у тексті цієї відповіді нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори повідомлено, що претензію кредитора отримано та зареєстровано. З огляду на вищевикладене у встановлений ч. 3 ст. 1281 ЦК України строк Банк заявив претензійні вимоги до спадкоємця боржника шляхом направлення: - 15 липня 2020 року претензії кредитора від 16 червня 2020 року на адресу Малиновської державної нотаріальної контори (у додатку до позовної заяви містяться копії претензії та Реєстру згрупованих поштових відправлень-рекомендованих листів Претензії кредитора до ГНК із копією на самому реєстрі поштового чеку про відправку 12 червня 2020 року та із відбитком поштового штемпелю на самому реєстрі про відправку 12 червня 2020 року). - 26 жовтня 2020 року претензії кредитора від 23 жовтня 2020 року на адресу спадкоємця (у додатку до позовної заяви містяться копії претензії та копія Реєстру згрупованих поштових відправлень-рекомендованих листів Претензії кредитора до спадкоємців від 26 жовтня 2020 року).
Отримання Позивачем вищезгаданої інформації ускладнюється тим, що така інформація, відповідно до ст. 8 Закону України «Про нотаріат», є нотаріальною таємницею. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про нотаріат» - Нотаріальна таємниця - сукупність відомостей, отриманих під час вчинення нотаріальної дії або звернення до нотаріуса заінтересованої особи, в тому числі про особу, її майно, особисті майнові та немайнові права і обов`язки тощо. Відповідно до ч. 6 ст. 8 Закону України «Про нотаріат» - Довідки про вчинені нотаріальні дії та інші документи надаються нотаріусом протягом десяти робочих днів на обґрунтовану письмову вимогу суду, прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування у зв`язку з кримінальним провадженням, цивільними, господарськими, адміністративними справами, справами про адміністративні правопорушення, що знаходяться в провадженні цих органів, з обов`язковим зазначенням номера справи та прикладенням гербової печатки відповідного органу. Банк, як фінансова установа, відсутній у переліку юридичних осіб, які мають право отримувати інформацію, яка становить нотаріальну таємницю, та для об`єктивного розгляду справи, Позивач вважає за необхідне витребувати докази.
Інформація, яка міститься у спадковій справі надасть можливість залучити до розгляду справи всіх спадкоємців. Отримання позивачем вищезгаданої інформації ускладнюється тим, що відповідно до ст. 5 Закону України "Про захист персональних даних" - персональні дані є інформацією з обмеженим доступом; відповідно до ст. 14 поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» надання відомостей про місце проживання особи та її персональні дані здійснюється виключно у випадках, передбачених Податковим кодексом України та законами України, або за згодою самої особи. Також відповідно до п. 2 ст. 11 Закону України «Про інформацію» не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, а також п. 2 ст. 21 цього ж Закону встановлено, що конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Виходячи з вищенаведених норм, Позивач не має права на отримання даних самостійно. Таким чином, відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого Позичальника. При цьому, Позивач зазначає, що згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК - відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємців права на спадщину.
Представник відповідача ОСОБА_3 надала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги відповідач не визнає у повному обсязі та просить відмовити у їх задоволені, а також просить стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 5 тисяч 500 грн. згідно договору про надання правової допомоги та квитанції до прибуткового касового ордеру від 11 січня 2022 року.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» необхідно відмовити. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів.
Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 12 червня 2019 року, запис №6374.
Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. ст. 608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті.
За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням.
Згідно із ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем па час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців ) від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї.
Виходячи із вищенаведеного, спадкоємці Позичальника мали право подати заву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 11 червня 2019 року по 11 грудня 2019 року.
В даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 .
Вказана обставина підтверджується копіями паспортів Позичальника та Відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена: АДРЕСА_1 .
За змістом ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (ч. З ст. 1281 ЦК України).
На виконання вимог вищезазначеної норми закону Позивачем 15 липня 2020 року була направлена претензія кредитора до Малиновської державної нотаріальної контори, та 05 серпня 2020 року отримана відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого Позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк».
Таким чином, Відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого Позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як Відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини.
26 жовтня 2020 року до спадкоємців Позичальника було направлено лист-претензію, згідно яких Позивач пред`явив свої вимоги, але ніякий дій не було виконано.
Тобто, 09 липня 2009 року ОСОБА_2 , яка на той час була дружиною ОСОБА_1 (шлюб зареєстрований 15 грудня 2006 року) уклала кредитний договір з АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
В процесі користування кредитним рахунком ОСОБА_2 не надавала своєчасно Банку грошові кошти у результаті чого виникла заборгованість за кредитом.
Згідно ч. 3 ст. 1281 ЦК України якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої позовні вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Строк вимоги настав 11 червня 2019 року, тобто вказане право існувало до 11 червня 2020 року. Позивач подав позовну заяву до суду 18 червня 2021 року, тобто після спливу одного року від настання строку вимоги.
Належних та допустимих доказів наявності спадкового майна у Позичальника до суду не надано та судом не встановлено.
Згідно ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Доказів отримання ОСОБА_1 у спадок після смерті ОСОБА_2 будь-якого майна до суду не надано та судом не встановлено.
11 квітня 1998 року ОСОБА_1 придбав на підставі договору купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_2 , тобто вказана квартира є його особистою приватною власністю.
15 грудня 2006 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_2 , відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 14 травня 2019 року, запис №665).
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.
Відповідно до відповіді Головного управління Держгеокадастру в Одеській області повідомила, що за інформацією Управління надання адміністративних послуг Головного управління (далі - Управління) згідно з наявними в Управлінні Книгами записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі та других примірників державних актів станом на 31.12.2012 відсутній запис щодо реєстрації права на земельні ділянки за ОСОБА_2
Згідно листа Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса, вбачається, що станом на 11 січня 2022 року спадкоємці ОСОБА_2 до Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса не звертались.
Відповідно до відповіді РСУ ГСЦ МВС в Одеській області станом на 25 травня 2022 року щодо зареєстрованих транспортних засобів за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутні.
За викладених обставин суд вважає, що позов АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення боргу кредитором спадкодавця не підлягає задоволенню.
Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 р., який набув чинності - 15.12.2017 р. передбачено види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді.
За ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, надаємо суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку; 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт - акти наданих послуг.
Згідно договору про надання правової допомоги від 12 листопада 2021 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та квитанції до прибуткового касового ордеру від 11 січня 2022 року було сплачено 5500,0 гривень, про що свідчить також розрахунок витрат на послуги, надані адвокатом по справі №521/8959/21 згідно договору про надання правової допомоги від 12 листопада 2021 року.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 16, 525, 526, 530, 608, 610, 611, 1048, 1049, 1054, 1218, 1219, 1268, 1269, 1270, 1273, 1281, 1282, 1296 ЦК України, ст. ст. 13, 133, 137, 141, 263 - 265, 268, 272, 279, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, СУД
У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду у повному обсязі складено 12 липня 2022 року.

СУДДЯ В.К.Гуревський