Єдиний унікальний номер судової справи 487/7810/19
Номер провадження 22-ц/812/667/22
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

05 вересня 2022 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Ковальський Є.В.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо» рішення, яке ухвалено Заводським районним судом міста Миколаєва 10 вересня 2021 року під головуванням судді Кузьменка В.В., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо» про стягнення страхового відшкодування,

УСТАНОВИЛА:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо» (далі ТДВ СК «Кредо») про стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09 жовтня 2018 року між ОСОБА_1 та ТДВ СК «Кредо» був укладений договір добровільного страхування від нещасних випадків №NKN0NS-189918K. Строк дії договору узгоджено сторонами з 10 жовтня 2018 року по 09 жовтня 2019 року.

Згідно з умовами цього договору страховик взяв на себе обов`язок у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику.

Відповідно п.5 вищевказаного договору розмір страхової суми складає 50 000 грн.

07 вересня 2019 року з ОСОБА_1 стався страховий випадок, який полягав у падінні з велосипеду та отриманні внаслідок цього тілесних ушкоджень, а саме: забій головного мозку важкого ступеня, перелом тім`яної та скроневої кістки з правого боку, перелом кісток носу, забій обличчя, волосяної частки голови, печінки.

Позивач повідомила відповідача про настання страхового випадку, проте отримала відповідь про відмову у виплаті страхового відшкодування. Свою відмову ТДВ СК «Кредо» обґрунтувало тим, що відповідно до виписки з медичної картки ОСОБА_1 вбачається, що при госпіталізації останньої аналіз показав наявність алкоголю в крові - 0,27‰, а відповідно до п.4.2 Умов страхування до договору страхування знаходження страхувальника в стані алкогольного сп`яніння на момент настання страхового випадку є підставою для відмови у здійсненні страхової виплатити.

ОСОБА_1 зазначає, що дійсно, відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, вміст алкоголю в її крові при госпіталізації складав 0,27‰, проте ТДВ СК «Кредо» не враховано застереження в цій же картці, що нормою для хворого є до 0.33‰, а тому у відповідача не було підстав відмовляти їй у виплаті страхового відшкодування за вказаних обставин.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила стягнути на її користь з ТДВ СК «Кредо» суму страхової виплати у розмірі 50 000 грн.

Представник ТДВ СК «Кредо» надав до суду відзив, в якому проти задоволення позову заперечував. Зазначав, що вищевказана подія не є страховим випадком, оскільки позивач перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, зазначав, що 50 000 грн. це є повною страховою сумою, а виплата страхового відшкодування здійснюється за переліком пошкоджень, зазначених у Таблиці №1, що є додатком до Правил страхування, про що вказано у п.6.1.2 договору страхування. За такого, навіть при доведеності виникнення у ОСОБА_1 права на отримання страхового відшкодування, його розмір має складати 10 000 грн., відповідно до отриманих позивачем ушкоджень.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 10 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ТДВ СК «Кредо» на користь ОСОБА_1 страхову суму в розмірі 50 000 грн.

Стягнуто з ТДВ СК «Кредо» на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 07 вересня 2019 року з позивачем стався страховий випадок, остання своєчасно повідомила страховика про настання страхового випадку, однак страхову виплату здійснено не було. Суму страхової виплати суд визначив у розмірі 100% від страхової суми. Також, суд відхилив як безпідставні ствердження відповідача як страховика, що ушкодження здоров`я, отримане позивачем, не належить до страхового випадку через її перебування під час їх отримання у стані алкогольного сп`яніння.

В апеляційній скарзі ТДВ СК «Кредо», посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення районного суду змінити, зменшивши розмір стягнення страхового відшкодування з 50 000 грн. до 10 000 грн., а розмір судового збору з 768 грн. 40 коп. до 153 грн. 68 коп.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає в повному обсязі.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

З матеріалів справи убачається, що 09 жовтня 2018 року між ОСОБА_1 та ТДВ СК «Кредо» був укладений договір добровільного страхування від нещасних випадків №NKN0NS-189918К (а.с.4).

З тексту договору, наявного в матеріалах справи, вбачається, що його укладено на підставі електронної заяви страхувальника. Договір складено в електронному форматі та підписано електронними підписами шляхом направлення страховиком або його страховим агентом ідентифікатора на мобільний телефон страхувальника та введення страхувальником в програмні комплекси страховика або його страхового агента отриманого одноразового ідентифікатора.

Згідно з п.4.1 договору предметом договору страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю застрахованої особи.

Відповідно до п.4.2 договору, страховик зобов`язувався у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику або вигодонабувачеві, а страхувальник зобов`язувався своєчасно оплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Пунктом 5 договору визначено суму страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн.

Підпунктом 6.1.2 п. 6.1 передбачено, що розмір відшкодування внаслідок черепно-мозкової травми складає від 3-100% страхової суми 50 000 грн.

Відповідно до п.6.1 полісу, страховим випадком є події, які сталися внаслідок нещасного випадку, що мав місце під час дії полісу страхування та підтверджені документами, виданими компетентними органами у встановленому законодавством порядку (медичними закладами, судом), а саме:

- смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку;

- ушкодження здоров`я застрахованої особи внаслідок нещасного випадку.

Строк дії договору страхування складає з 10 жовтня 2018 року по 09 жовтня 2019 року (п.7 договору).

З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №7086/810 вбачається, що 07 вересня 2019 року до КНП ММР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги», бригадою швидкої була доставлена ОСОБА_1 . Хвора доставлена бригадою ШД з міста падіння з велосипеду, при цьому отримала травму обличчя та волосяної частки голови. Під час огляду хвора перебуває в відбитому, оглушеному стані, швидко виснажується. Повний діагноз основний: забій головного мозку важкого ступеня. Перелом тім`яної та скроневої кістки. Перелом кісток носу. Забій обличчя, волосяної частки голови, печінки. Аналіз крові на алкоголь від 10 вересня 2019 року акт №2008, рівень алкоголю в крові 0,27‰, норма для хворого до 0,33 ‰ (а.с.5).

Листом від 01 жовтня 2019 року ТДВ «СК «Кредо» повідомило ОСОБА_1 про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із тим, що на момент отримання ушкоджень страхувальник знаходилася в стані алкогольного сп`яніння (а.с.7).

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із договору добровільного страхування від нещасних випадків.

Згідно з положеннями ст.ст.526,530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст.982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

У ст.1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За правилами ст.979 ЦК України та ч.1 ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

У ст.20 вказаного Закону передбачено, що одним з обов`язків страховика є при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком.

Підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є:

1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України;

2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвів до страхового випадку;

3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку;

4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні;

5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

6) інші випадки, передбачені законом.

Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Задовольняючи позовні вимоги, повно встановивши обставини справи та належним чином дослідивши надані докази, суд першої інстанції правильно виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ТДВ СК «Кредо» ґрунтуються на договорі від 09 жовтня 2018 року за №NKN0NS-189918K, учасником якого є позивач, та підставою для задоволення вимоги у виплаті позивачці страхового відшкодування є саме договір (поліс) добровільного страхування від нещасних випадків.

Посилання представника відповідача на умови викладені у п.6.1.2 договору добровільного страхування від нещасних випадків, в якому зазначено, що повний перелік пошкоджень та розмір суми виплати зазначений у Таблиці №1 «Ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат по страховим випадкам» додатку №1 до Правил страхування, колегія суддів не приймає до уваги при вирішенні справи, оскільки страхувальником підписаний тільки електронний поліс (договір), проте не узгоджено із страховиком інші складові договору про страхування, а саме повний перелік пошкоджень та розмір суми виплати, так як такі умови ним не підписані.

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються, у даному випадку, страховиком, і повинні бути зрозумілі усім страхувальникам і доведені до їх відома, то страховик має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Відтак, положеннями ст.ст.633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Між тим відповідачем до матеріалів справи надані Загальні умови застосування Таблиці №1 «Ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат по страховим випадкам» (а.с.60-90), та які повинні бути невід`ємною складовою договору приєднання, але вони страхувальником не підписані та відсутні дані про його ознайомлення з їх змістом на час укладання договору, а тому не можуть бути застосовані при визначенні розміру страхової виплати.

За такого, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, яким районний суд дав належну правову оцінку.

Частиною 4 ст.10 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, §23).

Тому, враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були належним чином оцінені надані докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Додаткових доказів, які б спростували правильність висновків суду першої інстанції, суду апеляційної інстанції також не надано. Докази ж та обставини, на які посилається відповідач у апеляційні скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами п.п. «в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу страхової компанії залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 10 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: С.Ю. Колосовський

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 06 вересня 2022 року