Номер провадження: 22-ц/813/1241/22
Головуючий у першій інстанції Виноградова Н.В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Сидоренко А.О.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районого суду м. Одеси від 16 січня 2017 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АССІСТО» (правонаступник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» Славкіної Марини Анатоліївни) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

До суду звернулася з позовною заявою Уповноважена особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» Славкіна Марина Анатоліївна до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідач своїх обов`язків за кредитним договором не виконує.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 січня 2017 року позов задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість в сумі 355 795,86 грн. Стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 5 336,93 грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та не надано належну оцінку всім доказам у справі.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року заяву ТОВ «Фінансова компанія «АССІСТО» про заміну сторони правонаступником задоволено. Залучено до участі у справі замість Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» Славкіної М.А. в якості процесуального правонаступника сторони позивача ТОВ «Фінансова компанія «АССІСТО» .

Короткий зміст відзиву ТОВ «Фінансова компанія «АССІСТО» на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «АССІСТО»зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 30 листопада 2022 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

24 листопада 2022 року від представника ТОВ «Фінансова компанія «АССІСТО» надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повне судове рішення виготовлено 12 грудня 2022 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що 14 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» та ФОП ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 05/07SME, згідно якого банк надав позичальнику кредит розмірі 50 000 грн., термін повернення кредиту 13.05.2009р., користування кредитними коштами встановлена процентна ставка 19 процент річних.

17 червня 2009 року Господарським судом Одеської області було прийнято рішення по справі №16/52-09-1704 за позовом ВАТ «Всеукраїнський банк розвитку» до ФОП ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яким стягнуто з останнього кредитну заборгованість у розмірі 64 690 грн., пеню за несвоєчасне повернення кредиту 1702,99 грн., пеню за несвоєчасне повернення процентів 598,45 грн., витрати на сплату мита 669,91 грн.. витрати на ІТЗ 114,38 грн.

В ході інвентаризації кредитних та наглядових справ Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» Славкіною Мариною Анатоліївною встановлено, що заборгованість позичальника за кредитним договором не погашена, а позичальник згідно витягу ЄДРПОУ 26.01.2015р. був ліквідований.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі статі 1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України «Позика. Кредит. Банківський вклад», якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд першої інстанції дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними позивачем.

Однак повністю з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з огляду на таке.

Щодо позовних вимог стосовно тіла кредиту.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається якщо інше не встановлене договором або законом (стаття 525 ЦК України). Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

На підставі матеріалів справи було встановлено, що рішенням Господарського районного суду Одеської області від 17 червня 2009 року стягнено з ОСОБА_1 кредитну заборгованість у розмірі 64 690 грн., пеню за несвоєчасне повернення кредиту 1702,99 грн., пеню за несвоєчасне повернення процентів 598,45 грн., витрати на сплату мита 669,91 грн.. витрати на ІТЗ 114,38 грн.

Таким чином, стягнення з ОСОБА_1 простроченого тіла кредиту за кредитним договором №05/07SME від 17 травня 2007 року вже відбулось, рішення суду господарської юрисдикції набрало законної сили, ніким оскаржено не було.

Отже, позовна заява у цій частині не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог стосовно процентів та пені, інфляційних збитків та 3% річних.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13, про неправильне застосування якої судами попередніх інстанцій зазначено в касаційній скарзі, дійшла висновків про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

На підставі матеріалів справи встановлено, що строк дії кредитного договору був встановлений «13.05.2009р». З розрахунку процентів за прострочення виконання кредитних зобов`язань вбачається, що проценти продовжували нараховувати до 11 жовтня 2016 року, тобто за межами дії кредитного договору, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що вже в черві 2009 року господарський суд виніс судове рішення щодо стягнення тіла заборгованості за цим кредитним договором, що також свідчить про неможливість стягнення відсотків за прострочення виконання кредитного зобов`язання, оскільки кредитор реалізував право на стягнення прострочених сум.

Щодо позовних вимог стосовно інфляційних збитків та 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору, після спливу визначеного договором строку кредитування нарахування процентів є безпідставним, а тому відповідно штрафні санкції, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, підлягають стягненню такі позовні вимоги:

-заборгованість по 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту 5704,19 грн;

-інфляційні збитки за несвоєчасне погашення кредиту 44 891,08 грн;

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №564/2199/15-ц

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районого суду м. Одеси від 16 січня 2017 року скасувати.

Постановити у справі нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АССІСТО» «Фінансова компанія «АССІСТО» (правонаступник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» Славкіної Марини Анатоліївни) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АССІСТО» () заборгованість у розмірі 50 595,27 гривень, яка складається:

-- заборгованість по 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту 5704,19 грн;

-інфляційні збитки за несвоєчасне погашення кредиту 44 891,08 грн;

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 грудня 2022 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк