ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6409/22 Справа № 185/2461/22 Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод» (далі ДП НВО «Павлоградський хімічний завод») про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, мотивувавши його тим, що з відповідачем перебував у трудових відносинах з 13 травня 2015 року. З 24 вересня 2020 року займав посаду начальника виробництва заступника директора з програм утилізації МБР SS-24 виробництва №1.

Вказував, що наказом №1417 від 14 березня 2022 року його було звільнено із займаної посади за грубі порушення трудових обов`язків у відповідності до ч.1 ст.41 КЗпП України, мотивуючи спірний наказ тим, що він приховував факти виходи з ладу відповідального обладнання та не виконував значну кількість заходів, передбаченими наказами та актами розслідування інцидентів, вчинив дії, пов`язані з незабезпеченням безпечних умов праці підлеглим працівникам виробництва № 1.

Посилаючись на те, що в оскаржуваному наказі посилання на невиконання ним посадової інструкції має загальний характер, без зазначення конкретних порушень, накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності не приймалися, з наказу №1417 вбачається, що в його діях чи бездіяльності відсутні конкретні ознаки порушення трудових обов`язків, що є підставою для його скасування. При цьому, окремі недоліки в його роботі до звільнення не можуть розцінюватися як одноразове грубе порушення ним трудових обов`язків, яке підпадає під дію пункту 1 статті 41 КЗпП України. При вирішенні питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, відповідач не врахував роз`яснення пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів». Від його дій чи бездіяльності не заподіяно шкоди підприємству чи окремим працівникам. Також відповідач в порушення вимог частини 1 статті 149 Кодексу законів про працю України не зажадав від нього письмові пояснення до застосування дисциплінарного стягнення, у зв`язку з чим, просив суд першої інстанції визнати незаконним та скасувати наказ №1417 від 14 березня 2022 року про його звільнення з посади начальника виробництва заступника директора з програм утилізації МБР SS-24 з 14 березня 2022 року за грубі порушення трудових обов`язків у відповідності до частини 1 статті 41 КЗпП України; поновити його з 14 березня 2022 року на посаді начальника виробництва заступника директора з програм утилізації МБР SS-24 ДП «НВО «Павлоградський хімічний завод»; стягнути з ДП «НВО «ПХЗ» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 березня 2022 року по 01 квітня 2022 року в розмірі 91 043,26 грн. з наступним коригуванням та нарахуванням по час ухвалення рішення суду.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наказу № 1417/1 від 14 березня 2022 року він не отримував, жодних пояснень від нього не вимагалися, оскільки вказаний наказ було створено відповідачем вже після подання позову до суду, відомості про наказ №1417/1 та ч.1 п.1 ст. 41 КЗпП України запис в реєстрі електронна трудова книжка відсутній. Зазначає, що вищенаведений наказ є нікчемним, оскільки на момент його винесення він вже не був працівником підприємства. Саме відсутність в наказі №1417 доказів одноразового грубого порушення позивачем трудових обов`язків є підставою для його скасування. Вказує, що він не є заступником генерального директора (керівника підприємства) і тому не є суб`єктом відповідальності за п.1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Зазначає, що на виконання на час відсутності директора з програм утилізації обов`язків вказаного директора не може свідчити про те, що він виконував обов`язки керівника підприємства або його заступника. Суд залишив поза увагою, що покладання на нього обов`язків директора з кадрів в безпеки директора з програм утилізації МБР SS-24 ОСОБА_2 , мало тимчасовий термін, останній з 31 грудня 2021 року по 14 січня 2022 року наказ №6665 від 13 грудня 2021 року, обов`язки директора комерційного ОСОБА_3 не виконував взагалі. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не були керівниками підприємства чи його відокремленого підрозділу, суд залишив поза увагою п.п. 7.1, 7.2., 7.4 розділу статуту ДП НВО Павлоградський хімічний завод. Зазначає, що протокол наради №10 від 01 лютого 2022 року за участю генерального директора не є розпорядчим документом, для виконання з реєстраційною формою не надавався то і виконувати його не зобов`язаний, в той же час виконав вимоги п.2, п.4 протоколу наради у встановлений термін та 01 лютого 2022 року письмово повідомив генерального директора підприємства про осіб винних в відсутності, перетворювача частоти струму та кабелю високої напруги, разом із бухгалтерією оформив наказ № 245 від 01 лютого 2022 року про проведення інвентаризації, яка була в цей же день розпочата.

Відповідачем ДП «НВО «Павлоградський хімічний завод надано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого скаргу просив залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що позивача було звільнено за одноразове грубе порушення своїх трудових обов`язків на підставі п.1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Підставою звільнення було те, що станом на 14 березня 2022 року позивач самоусунувся від виконання заходів по пунктам 2 та 4 протоколу наради № 10 від 01 лютого 2022 року при Генеральному директорі в частині встановлення винних осіб в крадіжці кабелів та перетворювачів частоти на підприємстві і самоусунувся від проведення інвентаризації обладнання на виробничій дільниці де сталася крадіжка, що є порушенням ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків, передбачених п.п.2.2.4, 2.2.17, 2.2.41, 4.1.4, 4.1.11, 4.1.70 посадової інструкції №16 62 начальника виробництва заступника директора з програм утилізації МБР SS-24. За фактом крадіжки відповідачу було спричинено майнову шкоду на суму 997 369,60 грн. з ПДВ, отже така бездіяльність позивача є одноразовим грубим порушенням його трудових обов`язків та є підставою для застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. Вказує, що зміст наказу про звільнення №1417 від 14 березня 2022 року був змінений доповненням до наказу №1417/1, яким уточнено, що позивача було звільнено у відповідності до п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України, що не суперечить Правилам організації діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2022 року. В той же час, позивачем вимоги про визнання незаконним та скасування цього наказу не заявлялися, отже доповнення до наказу №1417/1 від 14 березня 2020 року не є предметом спору. Доказами ознайомлення із відповідним наказом підтверджуються актами відмови від підпису та допитами свідків. Вказував, що електронна трудова книжка на ОСОБА_1 , підприємством не створювалася, а відомості до реєстру застрахованих осіб передаються підприємством раз на квартал. Зазначав, що особливості статусу заступника керівника полягають у постійному делегуванні йому окремих функцій керівника та/або виконанні обов`язків керівника у разі тимчасової відсутності останнього.

Згідно з п. 2 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що даний спір виник з трудових правовідносин, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення та виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 13 травня 2015 року працював на підприємстві ДП «НВО «Павлоградський хімічний завод на посаді інженера по охороні праці 1 категорії відділу охорони праці (т.1 а.с.15).

Наказом ДП «НВО «Павлоградський хімічний завод №1358 від 28 лютого 2020 року переведено ОСОБА_1 на посаду начальника виробництва-заступником директора з програм утилізації МБР SS-24 (к.п. 1222.2) виробництва №1.

Наказом ДП «НВО «Павлоградський хімічний завод №5057 від 24 вересня 2020 року продовжено дію наказу №1358 від 28 лютого 2020 року про переведення ОСОБА_1 начальником виробництва-заступником директора з програм утилізації МБР SS-24 (к.п. 1222.2) виробництва № 1 з 01 жовтня 2020 року строком на постійно на підставі заяви ОСОБА_1 (т.1 а.с.9).

Згідно наказу ДП «НВО «Павлоградський хімічний завод №1895 від 28 липня 2021року вбачається, що 05 липні 2021 року на виробничій дільниці спорядження, зберігання і утилізації ракетних двигунів буд.508/5 виробництва №1 стався технологічний випадок виходу 3 ладу системи управління кантувача кресл.0000-014920-00 при виконанні операцій по його установці з порожнім корпусом двигуна N°5 6-02 3 похилого в горизонтальне положення.

Відповідно до наказу Генерального директора від 14 липня 2021 року №1772 «Про відмову у роботі обладнання буд.508/5» комісії підприємства було доручено провести розслідування, за результатами якого начальник виробництва N1 ОСОБА_1 повинен був оформити акт з розслідування причин відмови в роботі кантувача. 16 липня 2021 року на узгодження членам комісії підприємства ОСОБА_1 був пред`явлений акт розслідування, в якому відсутні причини виходу з ладу кантувача та системи управління ним, не передбачені заходи щодо виключення подібних інцидентів, документ складений без аналізу отриманої інформації з пояснень опитаних правників виробничої дільниці, служби АСКВ ЕУ, ТОВ «Альфаком-2000», дії яких опосередковано призвели до того інциденту. Виходячи із змісту «Акту ..», він був складений формально.

Станом на 19 липня 2021 року комісією підприємства був складений інший «Акт від 19 липня 2021 року технологічного випадку виходу з ладу систем управління кантувача в будівлі 508/5 виробництва N°1» із зазначенням прямих та опосередкованих причин виникнення інциденту та визначенням кола винних осіб.

Так, в ході розслідування спеціалістами служби охорони праці зафіксована значна кількість порушень нормативно-правових актів з охорони праці, спеціального режиму з боку інженерно-технічного персоналу виробництва №1 та спеціалістів підприємства (т.1 а.с.73).

Згідно акту від 30 грудня 2021 року розслідування розкрадання кабелю в будівлі 508А/5, 508/5, 502/6 та частотних перетворювачів в будівлі 502/6 виробництва 1, яким встановлено факт розкрадання належних підприємств матеріалів (т.1 а.с.202).

04 січня 2022 року начальником виробництва-заступником директора з програм утилізації МБР SS-24 було видано розпорядження №7, яким створено цехову комісію для проведення вибіркової інвентаризації складових систем та компонентів, в яких визначена кабельна продукція в буд. 508/5 (т.1 а.с.141).

За результатами проведеної інвентаризаційної перевірки від 04 січня 2022 року (т.1 а.с.143-145) було встановлено нестачу певних одиниць об`єктів.

01 лютого 2022 року ОСОБА_1 було складено на ім`я Генерального директору ДП «НВО «Павлоградський хімічний завод Шиману Л.Н. доповідну, в якій зазначено про встановлення факту розкрадання кабельної продукції та частотних перетворювачів (т.1 а.с.142).

Протоколом наради при Генеральному директорові від 01 лютого 2020 року №10 було вирішено ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 встановити осіб, винних у відсутності кабелю живлення ВВГ, перетворювачів частот току та кабелю високої напруги в будівлі 508/5, 502/6 в строк до 04 лютого 2022 року (т.1 а.с.175-176).

Крім того, вказаним протоколом наради доручено ОСОБА_1 , оформити наказ про проведення спільно з центральною бухгалтерією інвентаризації обладнання на виробничій дільниці спорядження, зберігання та утилізації ракетних двигунів виробництва № 1 в строк до 04 лютого 2022 року.

Наказом ДП «НВО «Павлоградський хімічний завод №336 від 08 лютого 2022 року у зв`язку з встановленням факту викрадення 2-х кабелів живлення марки ВВГ 5*95+1*50 довжиною 130 метрів кожний (всього 260 метрів) в будівлі 508/5, не вжиттям відповідними посадовими особами підрозділу виробництва №1, та директором за направлення вищезазначеного підрозділу належних заходів щодо розгляду доповідних записок, які направлялися на їх адресу; не прийняттям жодних управлінських рішень за вищезазначеним фактом, не встановлення винних осіб та не вжиття подальших заходів щодо відшкодування підприємству завданих збитків винними особами, наказано створити комісію зі службового розслідування вищезазначеного факту (т.1 а.с.10).

Наказом ДП «НВО «Павлоградський хімічний завод №374 від 14 лютого 2022 року ОСОБА_1 оголошено догану за низьку виконавчу дисципліну в частині невиконання наказу Генерального директора від 09 лютого 2022 року №340 Про інцидент у буд. АДРЕСА_1 та порушення обов`язків, що передбачені п.п.2.2.4,4.1.4 посадової інструкції №1662.

Наказом ДП «НВО «Павлоградський хімічний завод №603 від 09 березня 2022 року ОСОБА_1 було відсторонено від роботи, оскільки станом на 03 березня 2022 року з його боку не виконано пункт 1.1. наказу генерального директора від 04 лютого 2022 року №308 Про перевірку знань з питань охорони праці та на відповідність займаній посаді та Припис служби охорони праці ДП НВО ПХЗ від 18 лютого 2022 року в частині проходження позачергової перевірки знань з питань охорони праці (т.1 а.с.11).

Наказом ДП «НВО «Павлоградський хімічний завод №1417 від 14 березня 2022 року ОСОБА_1 звільнено з посади за грубі порушення своїх трудових обов`язків, у відповідності до частини 1 статті 41 КЗпП України.

Зазначено, що на виконання пункту 4 наказу №336 від 08 лютого 2022 року у тому числі за результатами виконаного аналізу діяльності за 2021-2022 рік начальника виробництва №1 заступника директора з програм утилізації МБР SS-24 ОСОБА_1 в частині організації процесу виробництва з забезпеченням безпечних умов праці підлеглому персоналу, що працює в вогне- та вибухонебезпечному виробництві, встановлені неодноразові випадки грубого порушення трудових (функціональних) обов`язків з боку керівника цього структурного підрозділу. Фактами вчинення грубих порушень відображені у наступних наказах: №186 від 28 січня 2021 року, №419 від 26 лютого 2021 року Про порушення, №566 від 16 березня 2021 року Про порушення у виробництві №1, №809 від 01 квітня 2021 року Про порушення, №1806 від 20 липня 2021 року Про спрацювання АПС у буд.508А/5 виробництва №1, №1820 від 21 липня 2021 року Про порушення у виробництві №1, №1895 від 28 липня 2021 року Про порушення вимог ОП у виробництві №1, №1926 від 28 липня 2021 року Про порушення, №3229 від 29 листопада 2021 року За результатами перевірки знань, №221 від 31 січня 2022 року Про порушення вимог ОП у виробництві № 1 тощо.

Вказано, що крім того, неодноразово було зафіксовано численні випадки приховування з боку начальника ОСОБА_1 фактів виходу з ладу особливо відповідального обладнання, що експлуатується в вогне- та вибухонебезпечному виробництві. По кожному з інцидентів комісією підприємства були проведені належні розслідування з визначенням причин, розробкою заходів та оформленням відповідних наказів щодо недопущення аналогічних випадків. Також були розроблені заходи щодо усунення виявлених порушень з охорони праці. Однак, станом на теперішній час, значна кількість заходів, передбачених в наказах та актах розслідування інцидентів з боку ОСОБА_1 не виконано, що в свою чергу також є грубими порушеннями трудових обов`язків.

Дії, пов`язані з незабезпеченням безпечних умов праці підлеглим працівникам виробництва №1 з боку ОСОБА_1 є порушенням його посадових обов`язків, передбачених пунктами 4.1.20, 4.1.28, 4.1.25, 4.1.30, 4.1.31, 4.1.32, 4.1.33, 4.1.34, 4.1.42, 4.1.44, 4.1.45, 4.1.46, 4.1.49, 4.1.51, 4.1.61, 4.1.63 посадової інструкції начальника виробництва №1 заступника директора з програм утилізації МБР SS-24 виробництва №1 (т.1 а.с.14). 14 березня 2022 року було також винесено доповнення до наказу №1417 від 14 березня 2022 року під №1417/1, відповідно до якого первісний наказ доповнено після передостаннього абзацу мотивувальної частини наступним: станом на 14 березня 2022 року ОСОБА_1 самоусунувся від виконання заходів по пунктам 2 та 4 Протоколу наради № 10 від 01 лютого 2022 року при Генеральному директорі в частині встановлення винних осіб в крадіжці кабелів та перетворювачів частоти на підприємстві і самоусунувся від проведення інвентаризації обладнання на виробничій дільниці де сталася крадіжка, що є порушенням з боку ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків, передбачених пунктами 2.2.4, 2.2.17, 2.2.41, 4.1.4, 4.1.11, 4.1.70 Посадової інструкції № 1662 начальника виробництва заступника директора з програм утилізації МБР SS-24. За фактом крадіжки ДП «НВО ПХЗ» завдано майнової шкоди в загальній сумі 997 369,60 грн. з ПДВ. Визначена бездіяльність з боку начальника виробництва №1 заступника директора з програм утилізації МБР SS-24 ОСОБА_1 та самоусунення від виконання заходів згідно доручень керівника підприємства є одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків, що є підставою для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Останній абзац наказу №1417 від 14 березня 2022 року разом з пунктом 1 резолютивної частини викладено в такій редакції: «На підставі викладеного, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 41 КЗпП України, наказую: ОСОБА_1 , начальника виробництва - заступника директора з програм утилізації МБР SS-24, звільнити з 14 березня 2022 року за одноразове грубе порушення трудових обов`язків у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 41 КЗпП України (т.1 а.с.62).

Згідно акту про відмову від надання пояснень від 14 березня 2022 року вбачається, що начальнику виробництва-заступником директора з програм утилізації МБР SS-24 ОСОБА_1 у присутності комісії було запропоновано надати пояснення щодо невиконання ним заходів по пунктам 2 та 4 Протоколу наради при Генеральному директорові №10 від 01 лютого 2022 року в частині встановлення винних осіб у крадіжці кабелів та перетворювачів частоти на підприємстві та щодо проведення інвентаризації обладнання на виробничій дільниці де сталася крадіжка, останній від надання пояснень відмовився.

Актами від 14 березня 2022 року та 15 березня 2022 року у складі комісії було встановлено, що ОСОБА_1 14 березня 2022 року та 15 березня 2022 року від ознайомлення з наказами про звільнення та надання трудової книжки відмовився (т.1 а.с.180-181).

Крім того, під час розгляду судом першої інстанції було здійснено допит свідків, а саме свідка ОСОБА_4 , який у судовому засіданні пояснив, що він працював у ДП «НВО «ПХЗ» у підпорядкуванні ОСОБА_1 , який займав посаду начальника виробництва №1 та заступника директора з програм утилізації. 01 лютого 2022 року була нарада у генерального директора, на якій обговорювався факт крадіжки кабелю на виробництві і конкретно ОСОБА_1 було поставлено завдання організувати інвентаризацію та вчинити дії стосовно пошуку винних у крадіжці. Свідкові не відомо, чи були делеговані ці завдання комусь іншому, але ОСОБА_1 цих завдань не виконав.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що вона працювала під керівництвом ОСОБА_1 інженером з охорони праці виробництва №1 ДП «НВО «ПХЗ», була присутня на нараді у генерального директора 01 лютого 2022 року, ОСОБА_1 також був присутній на цій нараді. ОСОБА_1 не були виконані задачі, які ставилися йому на нараді.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що саме він виявив крадіжку кабеля і доповів про це ОСОБА_1 , шкода від цієї крадіжки складає порядку мільйона гривень.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що знає ОСОБА_1 як працівника з низькою виконавчою дисципліною, який допускав неодноразові порушення своїх посадових обов`язків у тому числі стосовно вимог охорони праці. Зокрема на виробництві, яке він очолював, декілька разів виходило з ладу обладнання, було здійснено крадіжку кабелю, яке могло призвести до аварійної ситуації, але ОСОБА_1 не вживав заходів для розслідування цих випадків.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що начальник виробництва №1 ОСОБА_1 за відсутності директора з програми утилізації виконував його обов`язки та отримував за це доплату. На нараді у генерального директора 01 лютого 2022 року ОСОБА_1 ставилася задача проведення інвентаризації строком до 04 лютого 2022 року, але інвентаризація проведена не була.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що за вказівкою генерального директора він підготував наказ про звільнення позивача у зв`язку з численними порушеннями посадових обов`язків, у тому числі щодо охорони праці. Свідок залишив наказ у пошті генерального директора для ознайомлення та погодження, а після того, як наказ був підписаний, свідок зрозумів, що наказ оформлений неналежним чином, не відповідає змісту пункту 1 частини 1 статті 41 КЗпП України. Того ж для було винесено наказ, яким було доповнено наказ про звільнення позивача. Це один і той самий наказ, що складається з двох частин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту доповнення до наказу № 1417/1 можна зробити висновок, що позивача було звільнено у зв`язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків, а саме невиконанням вимог пунктів 2 та 4 Протоколу наради №10 від 01 лютого 2022 року при Генеральному директорі. При цьому, позивачем не заявлено вимог про визнання незаконним та скасування доповнення до наказу №1417/1 від 14 березня 2022 року, за змістом якого підставою для звільнення позивача є невиконання ним пунктів 2, 4 Протоколу наради №10 від 01 лютого 2022 року, що свідчить про обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статті 16 ЦК України.

Так, відповідно способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Так, звертаючись до суду із дійсним позовом, позивач зазначав, що його незаконно було звільнено із займаної ним посади, у зв`язку з чим просив визнати незаконним та скасувати наказ №1417 від 14 березня 2022 року про його звільнення з посади начальника виробництва заступника директора з програм утилізації МБР SS-24 з 14 березня 2022 року за грубі порушення трудових обов`язків у відповідності до частини 1 статті 41 КЗпП України; поновити його на посаді та стягнути з відповідача на власну користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Отже, звертаючись до суду позивач обрав конкретний спосіб захисту, а саме відновлення права, яке існувало до порушення, а саме поновлення на роботі, яке останній вважає за можливим шляхом скасування винесеного роботодавцем незаконного наказу про звільнення, а саме №1417 від 14 березня 2022 року.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово звертала увагу на той факт, що визначення позивачем способу захисту має відбуватися із урахуванням принципу процесуальної економії. Згідно з цим принципом слід застосовувати такий спосіб захисту, який приведе до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду.

За змістом принципу процесуальної економії застосований спосіб захисту має привести до відновлення порушеного права.

Так, ефективність позовної вимоги про відновлення права, яке існувало до порушення має оцінюватися з огляду на обставини справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду.

Проте є очевидним, що вимога позивача не відповідає цим принципам.

Отже, перш ніж відмовити в позові з підстав обрання неналежного способу захисту, суд з`ясовує: з яких саме правовідносин сторін виник спір; чи передбачено обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачено законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Позовні вимоги не підлягають задоволенню, якщо суд, дотримуючись принципу стадійності захисту права, дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачено законом або договором та/або він є неефективним для захисту порушеного права в таких правовідносинах.

Вказаний висновок, викладений ВП ВС в постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19.

Так, як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивача було звільнено із займаної ним посади начальника виробництва заступника директора з програм утилізації МБР SS-24 на підставі наказу Державного підприємства «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод №1417 від 14 березня 2022 року та його доповнення шляхом видання окремого наказу №1417/1 від 14 березня 2022 року.

Колегія суддів зауважує, що обидва накази взаємопов`язаними та визначають підстави та мотивування звільнення позивача, доповнення до наказу вносить певні зміни як в мотивувальну частину так і його резолютивну частину.

Отже, скасування наказу ДП «НВО «Павлоградський хімічний завод №1417 від 14 березня 2022 року без скасування наказу ДП «НВО «Павлоградський хімічний завод №1417/1 від 14 березня 2022 року не призведе до поновлення позивача на роботі, зважаючи на те, що існування №1417-1 від 14 березня 2022 року позбавляє можливості роботодавця поновити незаконно звільненого працівника, у разі встановлення судом обставин для скасування спірного наказу.

Колегія суддів зауважує, що в матеріалах наявні всі докази того, що роботодавець здійснював дії з метою ознайомлення позивача із змістом винесених наказів ДП «НВО «Павлоградський хімічний завод №1417 від 14 березня 2022 року та №1417-1 від 14 березня 2022 року, в той же час останній від їх підписання та ознайомлення відмовився, про що було засвідчено комісією в присутності якої таке ознайомлення було проведено та про складено відповідний акт в той же день.

Крім того, роботодавець намагався відібрати від позивача ОСОБА_1 пояснення з приводу обставин, що є підставою для його звільнення, від надання яких він відмовився.

Таким чином, наявні в справі докази свідчать про те, що позивачу було відомо про складення роботодавцем двох наказів, які встановлюються підстави для звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, в той же час останній із вимогами про скасування наказу №1417/1 від 14 березня 2022 року не звертався.

Більш того, позивач, своїми процесуальними права не скористався, свої вимоги в частині скасування спірного наказу про звільнення не уточнив, тобто на власний розсуд розпорядився своїм правом, визначивши своєї вимогою скасування виключно наказу підприємства №1417/1 від 14 березня 2022 року про його звільнення.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 06 квітня 2021 року у справі №910/10011/19 (провадження №12-84гс20), обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

За обставинами цієї справи, на думку колегії суддів, позивачем цей принцип недотримано, адже неоскарження під час розгляду справи наказу №1417/1 від 14 березня 2022 року не призвело до дійсного захисту інтересів позивача без необхідності повторного звернення до суду з такими вимогами, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову з наведених підстав.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи та розуміння норм матеріального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, який їх обґрунтовано спростував.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.374,375,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 28 жовтня 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.