СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/1628/22
Провадження № 2/306/583/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2022 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді Ганчак Л.Ф.

за участю секретаря Бращайко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , серія, номер паспорта громадянина України, ІПН та засоби зв`язку - невідомі), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ІПН невідомий) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд із вказаним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_2 .

Позов мотивує тим, що позивач є співвласником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач є колишня невістка та значиться зареєстрованою в згаданому будинку, хоча в даному будинку не проживає більше двох років. Реєстрація відповідача у згаданому будинку позбавляє позивача повноцінно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, вона не має можливості оформити субсидії, а тому просить позов задовольнити.

Позивач у судове засідання не зявилася, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та одночасно повідомив, що відповідач родом з Миколаївської області та в даний час може знаходитись за кордоном.

Відповідач в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не подав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги позивача підтримує.

За викладених обставин, суд провів розгляд справи на підставі наявних в ній доказів, в порядку, передбаченому ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до наступного висновку.

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово ч.1 ст.29 ЦК України.

Ст.47 Конституції України визначає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Судом встановлено, що позивач є співвласником житлового будинку АДРЕСА_2 , що стверджується свідоцтвом на право власності на житловий будинок, виданому Неліпинською сільською радою Свалявського райлну на підставі рішення виконкому Неліпинської сільської ради за №7 від 29.02.1996року та зареєстрованого Свалявським міським бюро техінвентаризації 05.1996року за реєстровим номером 36 (а.с.8).

Згідно інформації голови Неліпинської сільської ради Брудняк В.за №777/05-01 від 08.09.2022року та виписки із будинкової книги вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , значиться зареєстрованою за адресою АДРЕСА_2 (а.с.13,7).

Відповідно до Акту обстеження проживаючих осіб у житловому будинку на території Неліпинської сільської ради від 06.07.2022року, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , однак за вказаною адресою не проживає більше двох років, місце її проживання (перебування) нікому не відоме (а.с.6).

Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З набуттям позивачем по даній справі права власності на будинок, останній має право на власний розсуд розпоряджатися своєю власністю, в тому числі і щодо вирішення питань стосовно можливості проживання в будинку інших осіб.

Згідно ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі …судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Окрім того, суд керується нормами міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин, п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла.

В судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження, так як наявна реєстрація відповідача фактично перешкоджає позивачу в реалізації його права як власнику вищевказаного жилого приміщення і враховуючи, що відповідач фактично не проживає у даному помешканні, позов є обгрунтованим та його слід задовольнити.

Також з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір, сплачений при подачі позову до суду, що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 18, 76, 81, 128, 133, 134, 137, 141, 200, 206, 223, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 15, 29, 317, 319, 386, 391, 405 ЦК України, ст.41 Конституції України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , (зареєстрована: АДРЕСА_1 , серія, номер паспорта громадянина України, ІПН та засоби зв`язку невідомі) такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його винесення до Закарпатського апеляційного суду.

Головуючий Л.Ф.Ганчак

03.11.2022року