Справа №760/5502/21
Провадження №2-к/760/1/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого - судді Аксьонової Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Тодосюк Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Партизанського району міста Мінська Республіки Білорусь від 10 червня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року представник Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) звернувся до суду з клопотанням ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Партизанського району міста Мінська Республіки Білорусь від 10 червня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Клопотання обґрунтовано тим, що рішенням суду Партизанського району міста Мінська Республіки Білорусь від 10 червня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму витрат на виконання доручення і видатків на сплату державного мита у розмірі 61 523 білоруських рублів 55 копійок.

Рішення суду набрало законної сили 29 жовтня 2020 року та підлягає виконанню.

Оскільки ОСОБА_2 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , заявник просив вжити заходів для визнання та виконання на території України рішення суду Партизанського району міста Мінська Республіки Білорусь від 10 червня 2020 року у справі №2-146/2020.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, будь-яких заяв/ клопотань щодо неможливості розгулу клопотання до суду не надходило.

Виходячи із змісту ст.ст. 463, 464 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки. Питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 467 ЦПК України розгляд клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду проводиться суддею одноособово у відкритому судовому засіданні. Неявка без поважних причин у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду.

Дослідивши клопотання та наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку.

Установлено, що рішенням Партизанського району міста Мінська Республіки Білорусь від 10 червня 2020 року у справі №2-146/2020 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму витрат на виконання доручення і видатків на сплату державного мита у розмірі 61 523 білоруських рублів 55 копійок.

Відповідно до довідки голови суду Партизанського району міста Мінська, рішення суду оскаржувалося. Відповідно до ухвали судової колегії по цивільним справам Мінського міського суду від 29 жовтня 2020 року рішення суду Партизанського району міста Мінська від 10 червня 2020 року залишено без змін. Рішення суду Партизанського району міста Мінська від 10 червня 2020 року набрало законної сили 29 жовтня 2020 року та підлягає виконанню. Відповідачка ОСОБА_2 своєчасно повідомлялася про час та місце судового розгляду шляхом направлення на її адресу судової повістки та копії позовної заяви. Вказане рішення на території Республіки Білорусь не виконувалося.

Листом від 14 жовтня 2021 року Верховний Суд Республіки Білорусь витребував з суду Партизанського району міста Мінська для перевірки в порядку судового нагляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, яку розглянуто 10 червня 2020 року. Зазначено про призупинення виконання рішення суду Партизанського району міста Мінська від 10 червня 2020 року у справі.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання рішення іноземного суду - поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Згідно зі статтею 465 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником).

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, передбачено подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду через органи державної влади України, суд приймає до розгляду клопотання, що надійшло через орган державної влади України.

Таким міжнародним договором є Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписана від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікована Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР.

Відповідно до статті 6 Конвенції договірні сторони надають один одному правову допомогу шляхом виконання процесуальних і інших дій, передбачених законодавством запитуваної договірної сторони, зокрема складання і пересилання документів, проведення обшуків, вилучення, пересилання і видачі речових доказів, проведення експертизи, допиту сторін, обвинувачених, свідків, експертів, порушення карного переслідування, розшуку і видачі осіб, що вчинили злочини, визнання і виконання судових рішень по цивільним справам, вироків у частині цивільного позову, виконавчих написів, а також шляхом вручення документів.

Статтею 53 Конвенції визначено порядок звернення з клопотанням про дозвіл примусового виконання рішення до компетентного суду договірної сторони.

Законом України від 01 грудня 2022 року №2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі - Закон № 2783-IX ) зупинено у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року №140/98-ВР.

Одночасно вказаним законом постановлено вийти з Конвенції та Протоколу до Конвенції.

Підстави для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду визначені статтею 468 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено з підстав визначених ч. 2 ст. 468 ЦПК України, а саме: 1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання; 9) в інших випадках, встановлених законами України.

Оскільки з клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Партизанського району міста Мінська Республіки Білорусь від 10 червня 2020 року у справі №2-146/2020 ОСОБА_1 звернувся на підставі Конвенції, дію якої зупинено Законом №2783-IX на час розгляду клопотання по суті, а виконання рішення суду призупинено Верховним Судом Республіки Білорусь, за відсутності доказів про результати перегляду рішення Верховним Судом Республіки Білорусь, суд доходить висновку про відмову у задоволенні клопотання.

Керуючись статтями 259-261, 268, 352, 354, 355, 462-468 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Партизанського району міста Мінська Республіки Білорусь від 10 червня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Солом`янський районний суд міста Києва.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Якщо ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Солом`янського

районного суду міста Києва Н.М. Аксьонова