Справа № 159/7391/21
Провадження № 2/159/381/22
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Волкової Ю.Ф.,

із участю секретаря судового засідання Щесюк Н.Й.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення 38 822 грн. матеріальних збитків, 20 000 грн. моральної шкоди, завданих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

1.Стислий виклад позиції позивача, відповідача.

1.1. 09.10.2020 за участю автомобіля марки Fiat Scudo, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , автомобіля марки Volkswagen Caravelle, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , автомобіля марки Ford Focus під керуванням ОСОБА_3 , відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) з вини ОСОБА_2 , у результаті якої транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Відповідно до спільного повідомлення про ДТП - «Європротоколу» сторони зафіксували лише пошкодження правої передньої частини ТЗ відповідача і лівої задньої частини ТЗ позивача. Однак, за результатами ДТП транспортний засіб позивач зазнав механічних ушкоджень також передньої частини, оскільки зіткнувся із ТЗ Ford Focus. Водію ТЗ Ford Focus відповідач відшкодував завдані ДТП збитки (оплатив ремонт авто). Розпискою від 09.10.2020 ОСОБА_2 гарантував ОСОБА_1 відремонтувати належний позивачу ТЗ за власний кошт. Однак розрахунку відповідач так і не здійснив; ухиляється від спілкування із позивачем на предмет виплати.

Цивільно-правова відповідальність забезпеченого транспортного засобу Volkswagen Caravelle, р.н. НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ «УПСК» згідно із полісом АО №2708481 від 31.12.2019 з визначенням ліміту виплати страхової суми та суми франшизи у розмірі 2 600 грн. Позивач від ПрАТ «УПСК» отримав страхову виплату за вказаним страховим випадком за шкоду, завдану задній частині авто.

Вартість невідшкодованого матеріального збитку, завданого позивачу становить 33 222 грн., що підтверджено відповідним висновком експерта; послуги експерта за виконане автотоварознавче дослідження склали 3 000 грн.

Свої моральні страждання позивач обґрунтовує тим, що винуватцем ДТП є ОСОБА_2 , протягом значного часу він не здійснив відшкодування витрат на ремонт ТЗ. Неодноразові намагання дійти згоди у позасудовому порядку були марними. Моральну шкоду позивач оцінив у 20 000 грн.

1.2. Відзиву на позов відповідач суду не надав.

2. Рух справи у суді.

2.1. Провадження у справі відкрите 02.02.2022; розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 26.04.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

2.2. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі та без участі його довірителя, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечив.

2.3. Керуючись частиною першою статті 223, частиною першою статті 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

3. Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 із 17.09.2016 є власником транспортного засобу Fiat Scudo, р.н. НОМЕР_1 (копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ).

09.10.2020 відбулась дорожньо-транспортна пригода і з участю ТЗ Fiat Scudo, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , ТЗ Volkswagen Caravelle, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , ТЗ Ford Focus під керуванням ОСОБА_3 .

Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 09.10.2020 («європротокол») учасники ДТП ОСОБА_2 і ОСОБА_1 зафіксували отримані ТЗ механічні ушкодження: Volkswagen Caravelle, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 права передня частина; Fiat Scudo, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 ліва задня частина; ОСОБА_2 визнав свою провину в ДТП.

09.10.2020 ОСОБА_2 написав розписку про зобов`язання до 23.10.2020 відшкодувати вартість ремонту ТЗ Fiat Scudo, р.н. НОМЕР_1 , належного ОСОБА_1 , визнавши свою провину у ДТП. Копія вказаної розписки міститься у матеріалах справи, оригінал розписки судом досліджено у судовому засіданні.

Допитаний у судовому засіданні 07.09.2022 свідок ОСОБА_3 повідомив, що 09.10.2020 відбулась ДТП із участю авто під його керуванням (Ford Focus) та ще двома ТЗ: Fiat Scudo, під керуванням ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , під керуванням ОСОБА_2 . Винуватцем аварії є ОСОБА_2 ; він, не впоравшись із керуванням, здійснив зіткнення із ТЗ Fiat Scudo, р.н. НОМЕР_1 , від удару у задню частину ТЗ Fiat Scudo передньою частиною здійснив зіткнення із його ТЗ Ford Focus. На місці автопригоди ОСОБА_3 і ОСОБА_2 домовились про повне відшкодування першому вартості ремонту ТЗ. Через деякий час ОСОБА_2 оплатив вартість ремонту ТЗ Ford Focus, належного ОСОБА_3 .Про аналогічне відшкодування витрат між собою також домовились ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Окрім того свідок зазначив, що на місце ДТП прибув екіпаж поліції. Оскільки учасники автопригоди домовились у добровільному порядку про відшкодування витрат на ремонт ТЗ, постраждалих в аварії не було, жодних матеріалів поліцейські не оформляли.

Допитаний у судовому засіданні 07.09.2022 свідок ОСОБА_5 вказав, що 09.10.2020 був у складі екіпажу патрульної поліції, який близько 19:30 год. прибув на виклик у зв`язку із ДТП на автодорозі Київ-Ковель-Ягодин 445+650 м. Учасниками автопригоди були три автомобіля Volkswagen Caravelle, Fiat Scudo, Ford Focus, які отримали механічні ушкодження (перший ТЗ передньої лівої частини, другий ТЗ задньої лівої частини і передньої частини, третій ТЗ задньої частини). Тілесних ушкоджень учасники ДТП не отримали. Водії повідомили про досягнення домовленості між собою про відшкодування збитків винуватцем пригоди ОСОБА_2 .

Цивільно-правова відповідальність забезпеченого транспортного засобу Volkswagen Caravelle, р.н. НОМЕР_2 , застрахована у ПрАТ «УПСК» згідно із полісом АО№2708481 від 31.12.2019, яким визначено ліміт виплати страхової суми та суми франшизи у розмірі 2 600 грн.

08.12.2020, 30.12.2020 ОСОБА_1 ПрАТ «УПСК» виплачено страхову суму за вказаним страховим випадком на підставі повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 09.10.2020 («європротокол»).

Відповідно до наданої відділом організації несення служби в м. Ковель УПП у Волинській області ДПП інформації, не підтверджено причетності до дорожньо-транспортних пригод автомобіля Fiat Scudo, д.н.з. НОМЕР_1 у період із 09.10.2019 по 08.10.2020 та із 09.10.2020 по 28.09.2021 (листи № 6815/41/17/4-2021 від 06.10.2021, № 4905/41/17/4-2022 від 13.09.2022).

30.11.2021 проведено автотоварознавче дослідження ТЗ Fiat Scudo, 2001 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_1 , за результатами якого складено висновок експерта № 3191. При цьому, про запланований на 24.11.2021 огляд ТЗ, місце огляду ТЗ експертом було письмово повідомлено ОСОБА_2 , однак на такий огляд останній не прибув.

Під час вказаного дослідження експертом встановлено наступні складові, пошкоджені у результаті ДТП: панель (решітка) радіатора передня; покажчик повороту передній лівий; фара передня ліва; оприскувач фари передньої лівої; бампер передній; накладка (планка) фари лівої; радіатор надуву повітря (інтеркулер); регулятор фари лівої; панель передня замінна лонжерона переднього лівого (кронштейн лівий, кріплення бампера переднього).

Вказаним висновком визначено вартість матеріального збитку пошкодженого автомобіля Fiat Scudo, 2001 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_1 , який складає 33 222 грн.

Вартість проведеного автотоварознавчого дослідження складає 3 000 грн., сплату яких позивач підтвердив копією чека від 02.12.2021 (дата оплати 23.11.2021, № квитанції 0.0..2).

4.Застосовані норми права.

4.1. Згідно з пунктами 8, 9 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що власник права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частини перша, друга, п`ята статті 1187 ЦК України).

Майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала (стаття 1166 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно із статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Згідно роз`яснень, які містяться в пункті 2 постанови Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

4.2. Порядок здійснення цивільного судочинства визначається Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша-третя статті 12 ЦПК).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина перша, друга статті 76 ЦПК).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частини перша-третя статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК).

Водночас, суд зазначає, що на сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» або «перевага доказів»; «наявність чітких та переконливих доказів»; «поза розумним сумнівом».

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Процесуальне законодавство покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та визначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Також такий стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Відповідний підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN» ) ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: протиправна поведінка заподіювача шкоди, наявність шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, а також вина. Протиправність поведінки заподіювача шкоди характеризується тим, що неправомірна поведінка особи, яка завдала шкоду, як умова деліктної відповідальності передує відшкодуванню. Тобто відшкодуванню підлягає шкода, завдана неправомірними, протиправними діями. Протиправна поведінка особи це діяння, які насамперед порушують норму права й одночасно порушують суб`єктивне право іншої конкретної особи. Таким чином, будь-яке завдання шкоди особі чи майну слід розглядати як протиправне. Протиправна поведінка найчастіше виражається в активних діях, які спричинили збитки в майновій сфері особи чи немайнових відносинах. До обов`язкових передумов виникнення деліктного зобов`язання належить причинний зв`язок, який існує об`єктивно, незалежно від свідомості учасників таких правовідносин. Він пов`язується з протиправною поведінкою заподіювача шкоди та відповідними негативними наслідками такої поведінки, що спричиняє наслідки виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди.

У даному випадку необхідно звернути увагу, що законодавець розподіляє обов`язок доказування на учасників спірних правовідносин шляхом, зокрема: 1) доведення позивачем обставин щодо завданої йому шкоди, 2) доведення відповідачем відсутності його вини, що може стати підставою для звільнення відповідача від відшкодування такої шкоди (1166 ЦК України).

Отже, за змістом частини другої статті 1166 ЦК України, якщо у процесі розгляду справи презумпція вини заподіювача шкоди не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність його вини.

Відповідач у даній справі позицію щодо заявленого позову не висловив, доказів про відсутність вини не надав.

На переконання суду, матеріалами справи підтверджено та відповідачем не заперечується факт вчинення ДТП 09.10.2020 з вини ОСОБА_2 ; участь у події трьох ТЗ та отримання цими транспортними засобами механічних ушкоджень.

При цьому судом взято до уваги відомості, зазначені у повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду від 09.10.2020 (складену та підписану позивачем і відповідачем), у розписці відповідача від 09.10.2020 про визнання вини і зобов`язання відшкодувати вартість ремонту; показання свідків, які узгоджуються із письмовими доказами у справі.

Керуючись наведеним, суд дійшов висновку, що під час розгляду справи позивачем доведено належними та допустимим доказами, із урахуванням у тому числі стандарту доказування «балансу вірогідностей», факт спричинення йому майнової шкоди, завданої з вини відповідача, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, при цьому останнім не спростовано вини у її заподіянні.

Оцінюючи докази, на підтвердження розміру завданих збитків (у тому числі висновок експерта № 3191 від 30.11.2021) суд вважає їх належними, допустимими і достатніми, у зв`язку із чим вважає доведеною суму завданих збитків 33 222 грн.

Отже, позовні вимоги у частині стягнення з відповідача на користь позивача завданих збитків у сумі 36 222 грн. (33 222 грн збитків + 3 000 грн вартість експертизи) підлягають задоволенню.

4.3. Статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 5 Закону визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з пунктом 22.1статті 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (стаття 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Статтею 9 Закону України "Про страхування"визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до пункту 36.6 статті 36 цього Закону страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

На підставі викладеного, враховуючи те, що розмір франшизи в сумі 2 600 грн. не відшкодований страхувальником (відповідачем), вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Отже, позовні вимоги у частині стягнення з відповідача на користь позивача 2 600 грн. несплаченої франшизи також підлягають задоволенню.

4.4. При вирішенні позовних вимог у частині стягнення моральної шкоди у сумі 20 000 грн суд керується таким.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт 2 частини другої статті 23 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, зокрема, дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, є одним із ефективних засобів юридичного захисту (пункт 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52). Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (пункт 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Крім того, що стосується її розміру, то відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд враховує, що матеріалами справи підтверджено факт вчинення ДТП з вини відповідача та невчинення відповідачем заходів з відшкодування завданої шкоди протягом значного періоду (близько двох років).

В даному конкретному випадку суд вважає, що позивачем доведено, що пережиті ним негативні емоції досягли певного рівня «страждань».

На думку суду, пошкодження транспортного засобу у ДТП в будь-якому випадку викликає негативні емоції, оскільки наслідки події зумовили відхилення від звичного устрою життя, необхідність витрачання часу для вчинення дій щодо відновлення стану автомобіля, а у разі відсутності на це відповідних ресурсів (як часових так і фінансових) - погіршення існуючого стану власника такого майна, що з великою долею вірогідності може відзначитись на психоемоційному стані власника пошкодженого майна.

При цьому суд враховує, що ДТП мало місце ще у жовтні 2020 року, та до моменту винесення даного рішення суду завданий майновий збиток не відшкодовано, тобто відповідне порушення є досить триваючим.

З огляду на встановлене, у даній справі слід визнати обґрунтованими доводи позивача про завдання йому моральної шкоди.

Керуючись приписами статті 23 ЦК України суд, визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача, враховує обставини, при яких моральна шкода була заподіяна, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, глибину та тривалість душевних страждань, час та зусилля, які можуть бути ним витрачені або уже витрачені для відновлення свого попереднього стану. Отже, у ситуації, що склалась, крім вже зазначеного, суд враховує тривалість переживань позивача, глибину його душевних та психічних страждань, пов`язаних із пошкодженням майна, порушення нормального ритму життя, тяжкість вимушених змін, а також вимоги розумності та справедливості.

На підставі викладеного та з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає, що на користь позивача у відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню грошова сума в розмірі 3 000 грн.

Такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди суд вважає співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачу, а також таким, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

5. Розподіл судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позову, з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню 704 грн 60 коп. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 280, 285, 288, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 41 822 грн. (сорок одну тисячу вісімсот двадцять дві грн.), з яких: 38 822 грн (тридцять вісім тисяч вісімсот двадцять дві грн.) матеріальних збитків, завданих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди; 3 000 грн. (три тисячі грн.) моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704 грн 60 коп. (сімсот чотири грн 60 коп.) судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складання.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене відповідачем безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Волинського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Найменування, імена сторін та інших учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; проживає за адресою: АДРЕСА_3 ; РНОКПП невідомий; паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Ковельським МРВ УМВС України у Волинській області.

Повний текст судового рішення виготовлено 18.10.2022.

Головуючий:Ю. Ф. ВОЛКОВА