ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4334/22 Справа № 211/2978/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Бадалян Н.О.

сторони справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача Акціонерного товаристваКомерційний банк «ПриватБанк» на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2022 року, ухваленого суддею Сарат Н.О. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 22 березня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що 15.03.2007 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №KRKRGK00150682.

Згідно умов вищевказаного договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 51975, 00 доларів США до 14.03.2022 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором.

ОСОБА_1 порушив взяті на себе зобов`язання, допустивши прострочення в погашенні суми кредиту і відсотків.

Станом на 23.06.2016 року сума заборгованості за кредитним договором складає 239474,46 доларів США, а саме: 44 663,11 доларів США - заборгованість за кредитом; 58 533,65 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 8 190,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 128 087,70 доларів США заборгованість за пенею.

Кредитодавець на свій розсуд вимагає від боржника частину суми заборгованості за кредитом у розмірі 53569,02 долари США, яка складається з 44 663,11 доларів США заборгованість за кредитом, 8 905,91 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь частину заборгованості за кредитним договором №KRKRGK00150682 від 15.03.2007 року в розмірі 53 569,02 доларів США, що за курсом НБУ (24,89) відповідно до службового розпорядження НБУ від 23.06.2016 року становить 1 333332,91 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом 44 663,11 доларів США та заборгованості по відсотках за користування кредитом 8 905,91 доларів США, а також стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 19 999,99 грн.

Заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.10.2016 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.06.2020 року скасовано заочне рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.10.2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

01.09.2020 року до суду надійшла заява від представника позивача про уточнення позовних вимог та стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» суму заборгованості за договором №KRKRGK00150682 від 15.03.2007 року в розмірі 49 488,47 доларів США, яка складається з: 2 151,65 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 47 336,82 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 15.08.2010 року по 23.06.2016 рік.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2022 року відмовлено в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «Приватбанк» вказує на незаконність судового рішення в частині незадоволених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 13 713,04 доларів США, вважає, що місцевий суд неправильно витлумачив та застосував норми матеріального права, не об`єктивно, неповно та формально дослідив обставини справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Просить рішення суду скасувати, прийняти нову постанову, якою стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором від 15.03.2007 в розмірі 13 713, 04 доларів США та судові витрати по справі.

При цьому, скаржник не погоджується з висновками суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності, вважає їх помилковими.

Позивач зазначає, що матеріалами справи встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11.07.2011 року у справі №2-3611/2011 з ОСОБА_1 на користь Банка була стягнута заборгованість станом на 16.07.2009 в розмірі 385 579, 36 грн., що є еквівалентом 50 534,65 доларів США, яке набрало законної сили 26.07.2011 року.

Предметом розгляду цієї справи були вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 50 534,65 доларів США, з яких борг по кредиту - 42 511.46 доларів США; борг за відсотками 41 333,53 доларів США; комісія - 720 доларів США, пеня 732,04 доларів США, штрафні санкції 2437,62 доларів США.

Також вказує, що рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.11.2011 у справі №2-1899/11 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15.03.2007 в розмірі 64 247,69 доларів США звернуто стягнення на земельну ділянку та житловий будинок належний відповідачу, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки, з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням Банку всіх повноважень необхідних для здійснення продажу.

Предметом розгляду справи були вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 64 247,69 доларів США, з яких борг по кредиту становив - 43 665,23 доларів США; заборгованість за процентами 10 606,92 доларів США; заборгованість по комісії 1710 доларів США, пеня -5 175,99 доларів США, штрафи-31,64 доларів США (фіксована частина) та 3 057,91 процентна складова.

Скаржник зазначає, що оскільки рішенням про звернення стягнення не стягувалась заборгованість, тому підлягає стягненню різниця, яка складає суму у розмірі 13 713,04 доларів США, з яких 1153,77 доларів тіло кредиту; 6473,39 доларів США - проценти; 990 доларів США комісія; 4443,95 доларів США пеня та 651,93 доларів - штрафи.

Окрім того, позивач звертає увагу, що 24.04.2012 рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.11.2011 у справі №2-1899/11 в частині звернення стягнення на земельну ділянку скасовано, в іншій частині рішення суду залишено без змін.

30.10.2013 ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення суду апеляційної інстанції від 24.04.2012 залишено без змін.

Також рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.09.2014 року ОСОБА_1 разом з родиною виселено з будинку (предмет іпотеки), рішення не оскаржено та набрало законної сили 28.10.2014.

З урахуванням наведеного вище, позивач вказує, що строк позовної давності неодноразово переривався, а позивач звернувся до суду з позовом 06.07.2016 в межах строку позовної давності. Рішення суддів набрали законної сили у 2013-2014 роках, не виконані, заставне майно (предмет іпотеки) не було реалізоване, звернення стягнення на предмет застави не призвело до погашення боргу в повному обсязі, тому у позивача виникло право щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначає, що оскільки на підставі ухваленого рішення про звернення стягнення на заставне майно неможливо звернути стягнення на інше майно боржника, тому способом захисту є стягнення заборгованості та подальше звернення стягнення на майно боржника на підставі такого рішення.

Позивач вважає, що оскільки рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.11.2011 у справі №2-1899/11, права позивача були захищені шляхом звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості в розмірі 64 247,69 доларів США, тому строки позовної давності не розпочали свій відлік, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Скаржник, посилаючись на постанови Верховного суду від 20.11.2019 у справі №467/395/16-ц, від 08.08.2018 у справі №279/8730, вказує на те, що місцевий суд неправильно застосував норми матеріального права, оскільки матеріали справи свідчать про те, що права кредитора були захищені рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому у кредитора не виникало право на позов та перебіг позовної давності не спливав, оскільки початок перебігу позовної давності пов`язується з певними обставинами, які свідчать саме про порушення прав особи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, представник відповідача, адвокат Ратушна Р.П., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.03.2022 без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника відповідача, адвоката Ратушну Р.П., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони позивача з викладених у відзиві підстав, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, відзиву на неї за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 15.03.2007 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №KRKRGK00150682 (а.с.8-10- копії договору, а.с.12, 14,15 - копії банківської ліцензії, витягу із статуту).

Згідно умов вказаного кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 51975,00 доларів США.

Згідно п.7.1 кредитного договору сторони встановили строк виконання зобов`язань за договором 14.03.2022 року.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 11.07.2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ТОВ «УФА «Верус», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору №KRKRGK00150682 від 15.03.2007 року станом на 16.07.2009 рік в розмірі 385579,36 гривен. Рішення набрало законної сили 26.07.2011 року (а.с.59).

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.11.2011 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №KRKRGK00150682 від 15.03.2007 року, в розмірі 55438,07 доларів США, звернуто стягнення на земельну ділянку та житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №KRKRGK00150682 від 15.03.2007 року Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень необхідних для здійснення продажу (а.с.60-61).

24 квітня 2012 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області, рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.11.2011 року в частині звернення стягнення на земельну ділянку скасовано та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» в задоволенні позову до ОСОБА_1 про звернення стягнення на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташоване майно, що є предметом іпотеки будинок з господарчими та побутовими будівлями. Доповнено резолютивну частину рішення після слів «шляхом продажу предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №KRKRGK00150682 від 15.03.2007 року) наступним словами «з початковою ціною предмету іпотеки для його повної реалізації в 242378,02 гривень ( а.с. 63-64).

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.09.2014 року позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено. Виселено ОСОБА_1 , разом з родиною, які зареєстровані та проживають у житловому будинку ( предмет іпотеки), розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення не оскаржено, набрало законної сили 28.10.2014 року ( а.с. 65-66).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог виходив з того, що АТ КБ "ПриватБанк" пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом щодо усіх заявлених вимог, що згідно з ч.4 ст.267 ЦК України є самостійною і достатньою підставою для відмови у позові, а у своїх заявах по суті справи АТ КБ "ПриватБанк" не ставив питання про поновлення пропущеного строку позовної давності.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції та не погоджується з доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Звернення банку з позовом, вимогою про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором платежі припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року в справі №202/4494/16-ц, від 27.02.2020 року № 361/3230/17.

Таким чином, висновок суду першої інстанції, що заборгованість позичальника обмежується розміром, встановленим рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.11.2011 року у справі №2-1899/11 про дострокове стягнення з позичальника заборгованості по кредитному договору та звернення стягнення на підставі договору іпотеки №KRKRGK00150682 від 15.03.2007 року, колегія суддів вважає правильним та, як вірно зазначив суд, у цьому випадку в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак таких вимог позивач до відповідача не пред`являв.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Нормами частини п`ятої статті 261 ЦК України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 останній платіж по кредитному договору зробив 20.11.2008 року (а.с. 130).

За приписами статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Системний аналіз змісту наведеної вище норми вказує, що позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення. У разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач, перебіг позовної давності переривається саме в день пред`явлення такого позову і перебіг позовної давності починається заново з наступного за ним дня.

Таким чином, позивач, звернувшись 08.12.2009 року до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №KRKRGK00150682 від 15.03.2007 року шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, тим самим перервав перебіг позовної давності, при цьому перебіг трирічної позовної давності розпочався заново з наступного за цією подією дня, тобто з 09.12.2009 року та закінчився 10.12.2012 року.

З даним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду 06.07.2016 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року за заявою №23890/02 у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

За наведених вище правових норм та встановлених судом обставин, висновок суду першої інстанції про те, що АТ КБ "ПриватБанк" пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом щодо усіх заявлених вимог, що згідно з ч.4 ст.267 ЦК України є самостійною і достатньою підставою для відмови у позові, колегія суддів вважає правильним і повністю з ним погоджується.

Доводи сторони позивача про незаконність судового рішення в частині незадоволених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 13 713,04 доларів США, колегія суддів вважає необґрунтованими, такими, що не можуть бути задоволенні, виходячи з наступних підстав.

Так, з уточненої позовної заяви від 13.08.2020 року видно, що позивач зменшив суму боргу та просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості за договором №KRKRGK00150682 від 15.03.2007 року в розмірі 49 488,47 доларів США, яка складається з: 2151,65 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 47336,82 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 15.08.2010 року по 23.06.2016 рік (а.с.143-144, т.1).

В апеляційній скарзі позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 13 713,04 доларів США, яка складається з наступних складових: 1153,77 доларів США тіло кредиту; 6473,39 доларів США борг по процентам; 990 доларів США комісія; 4443,95 доларів США пеня та 651,96 доларів штраф.

В апеляційній скарзі позивач від суми боргу 64 247,69 доларів США (яка утворилась станом на 25.11.2009 - рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.11.2011 звернення стягнення на предмет іпотеки, справа №2-1899/11) віднімає суму боргу 50 534,65 доларів США (заборгованість утворилась станом на 16.07.2009 рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11.07.2012 року у справі №2-3611/2011) та отримує різницю, яка становить саме 13 713,04 доларів США, тобто позивач з суми заборгованості, яка утворилась станом на 25.11.2009 віднімає заборгованість, яка була станом на 16.07.2009 та в яку входила пеня, комісія і штрафи, при цьому в уточненій позовній заяві позивач просив стягнути лише тіло кредиту та проценти за період з 15.08.2010 по 23.06.2016.

Матеріалами справи встановлено, що в суді першої інстанції позивач не змінював ні предмету, ні підставу позову, не зменшував суму заборгованості, яка ним визначена в уточненій позовній заяві та становить 49 488,47 доларів США до суми 13 713,04 доларів США, як і не змінював період стягнення кредитного боргу з періоду з 15.08.2010 по 23.06.2016 на період з 16.07.2009 по 25.11.2009.

В апеляційній скарзі позивач просить стягнути суму, яку він розрахував, як різницю між сумами заборгованості відповідача у двох, зазначених вище судових рішеннях та не за період, зазначений ним у позові, тобто заявлена в апеляційній скарзі вимога про стягнення 13 713,04 доларів США виходить за межі позовних вимог у даній справі, і ця вимога не була предметом розгляду судом першої інстанції, а отже доводи позивача у цій частині суперечать нормам ч.2 ст.264 ЦПК України.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Перевіривши справу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову, яке відповідає вимогам ст.ст.263, 264 ЦПК України.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, підстав для здійснення перерозподілу судових витрат не має.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товаристваКомерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 липня 2022 року.

Головуючий:

Судді: