Справа № 183/3731/22
№ 2/183/2955/22
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

19 липня 2022 року Суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Сорока О.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичного центру» Сєвєродонецької міської ради про визнання протиправним наказу, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом в якому просить суду:

-визнати незаконним та скасувати розпорядження керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області від 06 червня 2022 року № 06-01 ВС про увільнення генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Сєвєродонецької міської ради Новицького Г.С.;

-відновити дію трудового контракту від 02 березня 2022 року, укладеного із ОСОБА_1 та допустити ОСОБА_1 до виконання своїх трудових обов`язків на посаді генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Сєвєродонецької міської ради. Рішення суду в цій частині допустити до негайного виконання;

-стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Сєвєродонецької міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за вирахуванням відповідних податків і зборів. Рішення суду в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання;

-стягнути з Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 150 000,00 грн.

Дослідивши матеріали позовної заяви вважаю, що така підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст.175 ЦПК України з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з вимогами статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (992,40 грн.).

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено трудові вимоги немайнового характеру (визнання незаконним та скасування розпорядження про увільнення, відновлення дії трудового договору) та майнового характеру (про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також стягнення моральної шкоди), однак судовий збір за такі в розмірі, встановленому чинним законодавством, сплачено не в повному обсязі. Однак з цим позивачем у поданій позовній заяві зазначено про те, що у відповідності до положень п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за заявлені вимоги щодо поновлення на роботі, а також стягнення заробітної плати.

Оцінюючи вказані покликання позивача суд виходить з наступного.

Положеннями ст.5 Закону України «Про судовий збір» передбачено пільги щодо сплати судового збору. Так, п.1 ч.1 вказаної статті передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

За змістом позовної заяви та наведених позивачем мотивів ним оспорюється наказ про відсторонення (увільнення) від роботи, адже позивач не звільнений, а лише відсторонений від роботи.

Відсторонення працівника від роботи означає призупинення трудових правовідносин, що полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором, а роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання. У разі відсторонення від роботи за працівником зберігається робоче місце. Дія трудового договору не припиняється.

За відсутності наказу про звільнення відсторонення від виконання посадових обов`язків не є звільненням з посади. Отже, оскільки предметом цього позову є оскарження наказу про відсторонення позивача від роботи, яке по своїй суті є призупиненням виконання позивачем своїх трудових обов`язків, а не звільненням із займаної посади/роботи/професії, що мало б наслідком вирішення питання поновлення на роботі такого працівника, а тому доводи позивача про наявність пільг щодо сплати судового збору, передбачених п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», при зверненні до суду із вимогою про скасування наказу під відсторонення суперечать суті вищезазначеного положення Закону України «Про судовий збір» враховуючи правову природу заявленої вимоги.

А відтак з урахуванням наведеного суд вважає, що позивач в частині заявленої вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження, відновлення дії трудового контакту, не підпадає під дію п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Зважаючи на це позивачеві необхідно сплатити судовий збір за заявлені вимоги в розмірі встановленому чинним законодавством, на рахунок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі N 910/4518/16 (провадження N 12-301гс18).

Тому, за подання позову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає сплаті судовий збір відповідно до пункту 1.1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір".

Разом з тим, позивачем заявлено позовну вимогу майнового характеру - стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 150 000,00 гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Якщо ж позивач вибрав інший спосіб відшкодування моральної шкоди, який не має грошового вираження (спростування неправдивих відомостей, прилюдне вибачення тощо), то така вимога є немайновою, а тому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди грошима або майном є майновою, а вимога про відшкодування моральної шкоди в інший (немайновий) спосіб є немайновою вимогою.

Тобто, вимога про відшкодування моральної шкоди, що визначена у грошовому вимірі та що складає ціну матеріальних вимог, є майновою вимогою, а тому, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на сьогодення становить 992,40 гривень.

Позивачем до позовної заяви надано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 2481,00 грн., однак суду не зрозуміло за які саме позовні вимоги було сплачено дану суму.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175і177цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Зважаючи на вищенаведене, зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки така подана з порушенням вимогст.175,177 ЦПК України, з встановленням позивачу 10-денного строку на усунення недоліків, шляхом скерування на адресу суду заяви про усунення недоліків, до якої слід долучити оригінал платіжного документа про сплату судового збору за кожну позовну вимогу.

Керуючись ст. 185 ЦПК України, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичного центру» Сєвєродонецької міської ради про визнання протиправним наказу, - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити у десятиденний строк з моменту отримання копії ухвали зазначені недоліки заяви.

Роз`яснити позивачу, що у разі не виконання цієї ухвали, у зазначені вище строки, позовна заява буде вважатися не поданою та повернута позивачу.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Сорока О.В.