ПОСТАНОВА

Іменем України

12 липня 2022 року м. Кропивницький

справа № 404/5596/20

провадження № 22-ц/4809/440/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Єгорової С.М., учасники справи:

позивач Державне підприємство «Дирекція пересувних циркових колективів України»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу Державного підприємства «Дирекція пересувних циркових колективів України» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 грудня 2021 року у складі судді Іванової Н.Ю.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року представник ДП «Дирекція пересувних циркових колективів України» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди завданої злочином.

В обґрунтування позову зазначено, що Державне підприємство «Дирекція пересувних циркових колективів України» відповідно до статуту, затвердженого 04 травня 2020 року є провідним театрально-видовищним закладом культури, засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства культури та інформаційної політики України.

Господарська діяльність позивача пов`язана з проведенням циркових вистав по всій території України, тому для господарських потреб, 13 грудня 2005 року на підставі договору постачання № 002-150, придбано в ПАТ «Автоінвестсрой» автобус ПАЗ 4234, д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 148 790 грн.

Наказом від 18 серпня 2000 року № 78-4 ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до дирекції на посаду адміністратора з повною матеріальною відповідальністю. 24 грудня 2015 року, відповідно до наказу № 271-к відповідача з 30 грудня 2015 року переведено на посаду головного адміністратора дирекції з повною матеріальною відповідальністю.

02 березня 2016 року відповідач подав доповідну записку на ім`я Генерального директора про необхідність проведення ремонтних робіт автобуса марки ПАЗ 4234, д.н.з. НОМЕР_1 . Просив призначити комісію для встановлення реального технічного стану вказаного транспортного засобу.

Відповідач, не дочекавшись розгляду доповідної записки, всупереч своїм службовим обов`язкам, уклав цивільно-правовий договір №1 від 15 березня 2016 року з фізичною особою ОСОБА_2 , про проведення ремонтних робіт згаданого автобуса.

Як було встановлено досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні, № 0014656 від 17 листопада 2016 року, відповідач усвідомлював, що у ОСОБА_2 відсутнє спеціальне приміщення та обладнання для ремонту транспортних засобів,

По закінченню строку дії договору № 1 від 15 березня 2016 року було з`ясовано, що з автобуса позивача було знято державні номерні знаки, зрізані номера кузова та вварені на інший невідомо у кого придбаний транспортний засіб.

Не зважаючи на те, що вказані дії є протиправними, відповідач прийняв рішення використовувати інший чужий автобус, на якому встановлено номер кузова та державний номерний знак транспортного засобу ПАЗ 4234, д.н.з. НОМЕР_1 , для цілей циркового колективу «Райдуга».

14 травня 2016 року вказаний транспортний засіб був зупинений поліцією, як такий, що імовірно перебував у розшуку в рамках іншого кримінального провадження, накладено арешт на автобус, відкрито кримінальне провадження № 0001458 від 15 травня 2016 року, транспортний засіб поставили на штрафний майданчик.

За результатами проведення судово-трасологічної експертизи від 10 серпня 2016 року №392 встановлено, що номер кузова автобуса ПАЗ 4234, д.н.з. НОМЕР_1 , замінений шляхом заміни ділянок металу з номером кузова.

03 жовтня 2016 року на підставі ухвали слідчого судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 03 жовтня 2016 року, транспортний засіб ПАЗ 4234, д.н.з НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , передано власнику ОСОБА_3 .

На підставі наказу генерального директора від 24 жовтня 2017 року № 59, було проведено річну інвентаризацію матеріальних цінностей у матеріально-відповідальної особи ОСОБА_1 , якою встановлено нестачу автобуса ПАЗ 4234, д.н.з. НОМЕР_3 , 2005 року випуску, вартістю 148 790 грн.

19 серпня 2019 року Кіровський районний суд м. Кіровограда, розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0014656 від 17 листопада 2016 року, встановив, що ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст. 367 ч. 1 КК України, що полягало у неналежному виконанні ним своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, внаслідок якого ОСОБА_1 заподіяв істотну шкоду позивачу на суму 102 505 грн. 62 коп. За наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України та за згодою обвинуваченого, суд ухвалою від 19 серпня 2019 року закрив кримінальне провадження та звільнив ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності. Цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 253 870 грн. 63 коп. було залишено без розгляду.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач зазначав, що крім матеріальних збитків сумі 102 5050 грн., які просив стягнути з відповідача, підлягають стягненню і додаткові суми витрат, які поніс позивач проводячи дії направлені на захист порушеного права, а саме: 28255 грн. відрядження переїзд до поліції м. Куп`янська, до поліції та до суду м. Кропивницького, представників потерпілої сторони. 10320 грн. перевезення пошкодженого майна, автомобіля ПАЗ д.н.з НОМЕР_1 з м. Кропивницького до м. Києва. 4 226 грн. 50 коп. відрядження період січень-березень 2020 року, переїзд до суду м. Кропивницького, найм житла, представників потерпілої сторони. Всього позивач просив стягнути матеріальні збитки у розмірі 150 073,78 грн. та суми витрат, які очікуються за період розгляду судом справи пов`язані з переїздом до іншого населеного своїх представників за викликами до суду, а так же найманням житла в сумі 6 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 грудня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Дирекція пересувних циркових колективів України» матеріальну шкоду у розмірі 6 378 грн. 88 коп. та 10 320 грн. за послуги за завантаження на евакуатор автобуса, його перевезення та розвантаження на місці. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 лютого 2022 року вирішено питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат за надання правничої допомоги.

Суд дійшов висновку, що відповідач має відшкодовувати роботодавцеві шкоду у розмірі, визначеному ст.132 КЗпП України, тобто не більше свого середнього місячного заробітку, що становить 6378 грн. 88 коп., а також сплачені позивачем 10 320 грн. за послуги евакуатора, які підтверджуються відповідними доказами та є документально підтвердженими. Доводи позивача про те, що він пропустив строк звернення до суду з поважних причин, суд визнав поважними.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог Державне підприємство «Дирекція пересувних циркових колективів України» подало апеляційну скаргу, в якій представник позивача ОСОБА_4 зазначав, що суд невірно застосував норми матеріального та процесуального права, висновки викладені в рішенні не відповідають обставинам справи, судом не надано належної оцінки доказам в справі.

Зазначає, що відмовляючи позивачу в стягненні з відповідача суми: 102 505,62 грн. прямої дійсної шкоди, суд посилається на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 серпня 2019 року, якою закрито кримінальне провадження № 0014656 від 17 листопада 2016 року та звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ст. 567 ч.1 КК України на підставі ст. 49 КК України.

На думку представника позивача, суд зробив необґрунтований висновок, що договір з відповідачем укладено всупереч закону, а тому відповідач не набуває статусу матеріально відповідальної особи, і на нього не може бути покладена повна матеріальна відповідальність за шкоду, заподіяну позивачу, що закріплено в п. 2 ч.1 ст. 134 КЗпП України.

Також зазначав, що висновок суду щодо відмови у стягненні матеріальної шкоди на відрядження, переїзд до суду в м. Кропивницький, найм житла, є помилковим оскільки це поїздки (відрядження) в період розгляду цивільної справи, яка є продовженням кримінального провадження. Це прямі додаткові збитки понесені позивачем з метою захисту порушеного матеріального права позивача.

Просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач не погоджується з доводами позивача, що зазначені в апеляційній скарзі, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Зокрема зазначає, що під час розгляду кримінальної справи, питання про наявність умов, що забезпечують збереження ним матеріальних цінностей, не досліджувалось.

Звертав увагу, що при визначенні розміру матеріальних збитків, завданих працівником, Верховний Суд наголошує на необхідності з`ясування обставин створення умов роботодавцем для збереження матеріальних цінностей, зокрема, згідно постанови по справі № 627/1547/16-ц від 27.11.2019 та постанови по справі № 523/18122/15-ц від 13.11.2019.

Зазначав, що в кримінальному провадженні №0014656 не досліджувалося питання щодо розміру збитків, однак позивач визначає розмір шкоди в сумі 150 073,78 грн. До зазначеної суми позивач відносить збитки від пошкодження транспортного засобу ПАЗ 4234, державний номерний знак НОМЕР_1 згідно висновку експертного дослідження від 28.12.2017 р. № 1040/1041/17-27 в сумі - 102 505,00 грн. В свою чергу скаржник в апеляційній скарзі вказує суму збитків за пошкодження транспортного засобу 96 121,74 грн.

На розгляд експерта в даному дослідженні було поставлене питання - «яка сума шкоди від нестачі товарно-матеріальних цінностей заподіяна позивачу відповідачем з урахуванням наданих матеріалів кримінального провадження».

Вважає, що питання, поставлене експерту, є необґрунтованим та не містить завдання для експерта щодо визначення розміру збитків, завданих позивачу, вимогу про стягнення яких містить позовна заява.

Вважає, що позивач не обґрунтовує стягнення з відповідача сум на відрядження, не надає жодних документів, які визначають причинно-наслідковий зв`язок між його діями та витратами на відрядження.

Зауважив, що оскільки ухвала Кіровського районного суду м. Кіровоград від 19.08.2019 про закриття кримінального провадження набрала законної сили 28.08.2019, строк подачі позовної заяви про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної підприємству закінчується 28.08.2020. В свою чергу позовна заява подана 14.09.2020, тобто є такою, що подана з пропущенням строків позовної давності.

Просив суд відмовити позивачу у задоволенні апеляційної скарги.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

Відповідач перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Дирекція пересувних циркових колективів України».

Наказом від 18 серпня 2000 року № 78-4 відповідач ОСОБА_1 був прийнятий на посаду адміністратора Державного підприємства «Дирекція пересувних циркових колективів України» з повною матеріальною відповідальністю.

Наказом від 24 грудня 2015 року №271-к «Про переведення ОСОБА_1 », відповідача з 30 грудня 2015 року переведено на посаду головного адміністратора Державного підприємства «Дирекція пересувних циркових колективів України» з повною матеріальною відповідальністю.

24 грудня 2015 року між Державним підприємством «Дирекція пересувних циркових колективів України» та ОСОБА_1 укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

У відповідності до посадової інструкції головний адміністратор згідно діючого законодавства несе повну матеріальну відповідальність за доручені йому грошові і матеріальні цінності (п.5.14.).

13 грудня 2005 року на підставі договору постачання № 002-150 для потреб підприємства дирекцією придбано в ПАТ «Автоінвестстрой» автобус ПАЗ 4234, д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 148 790,00 грн., в тому числі ПДВ 24 798, 33 грн.

Відповідно до наказу державного підприємства від 29 грудня 2015р. № 56, головного адміністратора колективу «Райдуга» ОСОБА_1 та водія автобуса ПАЗ 4234, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 для організації та проведення циркових вистав, перевезення артистів, реквізиту і тварин направлено в Дніпропетровську, Черкаську, Запорізьку області.

У зв`язку з незадовільним технічним станом ТЗ, закріпленого за цирковим колективом «Райдуга», 02 березня 2016 року ОСОБА_1 подав на ім`я генерального директора Книша П.П. доповідну записку про необхідність проведення ремонтних робіт кузова автобуса марки ПАЗ 4234, д.н.з. НОМЕР_1 та призначення комісії для встановлення реального технічного стану вказаного транспортного засобу.

В подальшому, ОСОБА_1 не дочекавшись рішення генерального директора за результатом розгляду своєї доповідної записки, всупереч своїм службовим обов`язкам, через несумлінне ставлення до них, без проведення попереднього огляду ТЗ уповноваженою генеральним директором, комісією, за результатом якого повинен був складений дефектний акт, уклав цивільно-правовий договір №1 від 15 березня 2016 року з ОСОБА_2 , про проведення ремонтних робіт автобуса ПАЗ 4234, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ДП «Дирекція пересувних циркових колективів України», з терміном виконання до 04 квітня 2016 року.

ОСОБА_1 усвідомлюючи що у ОСОБА_2 відсутнє спеціальне приміщення та обладнання для ремонту транспортних засобів, а також відсутні необхідні запчастини які повинні бути використані для проведення ремонтних робіт автобусу ПАЗ 4234, д.н.з. НОМЕР_1 відповідно до вищевказаного цивільного договору, придбав без документів у невстановленої слідством особи інший транспортний засіб марки ПАЗ 4234, з метою використання його запчастин при проведенні ремонту автобусу ПАЗ 4234, д.н.з. НОМЕР_1 .

В подальшому ОСОБА_1 передав для виконання робіт ТЗ ПАЗ 4234, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 за місцем проживання останнього, а саме за адресою АДРЕСА_1 , та жодного разу не з`явився на ремонті роботи. По закінченню строку дії договору ОСОБА_1 приїхав за місцем проживання ОСОБА_2 та виявив невиконання в повному обсязі умов договору та заміну невстановленою слідством особою номеру кузова та державного номерного знаку з автобусу належного ДП «Дирекція пересувних циркових колективів України», на автобус походження якого слідством не встановлене.

В подальшому ОСОБА_1 прийняв рішення використовувати автобус, на якому встановлено номер кузову та державний номерний знак транспортного засобу ПАЗ 4234, д.н.з. НОМЕР_1 для цілей циркового колективу «Райдуга».

14 травня 2017 року вказаний транспортний засіб, відповідно до наказу державного підприємства від 29 березня 2016 року №16 рухаючись на автошляху «Чугуїв-Мілове» у Куп`янському районі Харківської області, з метою проведення циркових вистав, був зупинений, як такий, що ймовірно перебував у розшуку в рамках іншого кримінального провадження.

В рамках кримінального провадження, за результатом проведення судово-трасологічної експертизи від 10 серпня 2016 р. №392 встановлено, що номер кузова автобуса ПАЗ 4234, д.н.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 замінений шляхом заміни ділянок металу з номером кузова. Ділянку металу з номером кузова НОМЕР_2 закріплено за допомогою кустарних зварних з`єднань. Табличка з номером кузова НОМЕР_2 виготовлена з дотриманням вимог виробника, але піддавалась повторному закріпленню.

06 січня 2017 року комісією Дирекції проведено огляд автобуса ПАЗ 4234, який належить ДП «Дирекція пересувних циркових колективів України» за адресою його перебування - АДРЕСА_2 . За результатами проведеного огляду встановлені значні недоліки, відсутні деякі агрегати та деталі, на транспортний засіб неможливо використовувати для потреб державного підприємства.

На підставі наказу генерального директора державного підприємства Книша П.П. від 24 жовтня 2017 року №59 було проведено річну інвентаризацію матеріальних цінностей у матеріально-відповідальної особи ОСОБА_1 , якою встановлено недостачу автобуса ПАЗ 4234, д.н.з. НОМЕР_1 , 2005 р.в., вартістю 148 790,00 грн.

За результатами проведеної судової економічної експертизи від 28 грудня 2017 року №1040/940/1041/17-27 встановлено, що документально підтверджуються збитки від пошкодження транспортного засобу - автобуса «ПАЗ 4234», д.н.з НОМЕР_1 , заподіяні державному підприємству в сумі 102 505,62 грн.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 серпня 2019 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено від кримінальної відповідальності за ст.367 ч.1 КК України, в зв`язку з закінченням строків давності, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України, а кримінальне провадження відносно нього закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експерта за проведення: судової автотоварознавчої експертизи №65 від 30 листопада 2017 року 1186 грн. 44 коп.; cудової почеркознавчої експертизи №324 від 15 грудня 2017 року - 494 грн. 80 коп.; судово-економічної експертизи №1040/1041/17-27 від 28 грудня 2017 року 8910 грн., віднесено за рахунок держави.

Ухвала суду набрала законної сили.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, станом на день звернення до суду із позовною заявою, прожитковий мінімум, згідно ЗУ «Про державний бюджет» від 01.01.2020 встановлено в розмірі 2102,00 грн, ціна позову у справі складає 150 073,78 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, тому справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що на відповідача не може бути покладена повна матеріальна відповідальність за шкоду, заподіяну позивачу, оскільки згідно з Переліком посад і робіт, затвердженим постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24, відповідач не відноситься до категорії працівників, з якими укладається договір про повну матеріальну відповідальність.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із статтею 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Згідно ст. 138 КЗпП України, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень п.п.2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судовому розгляду підлягають, крім іншого, заяви власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу до працівника про відшкодування шкоди в розмірі, що перевищує середній місячний заробіток. Виходячи з вимог ст.15 ЦПК України суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів для всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. За шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов`язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває у трудових відносинах.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

За статтею 134 цього Кодексу відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Як вбачається з приписів ст. 1353 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

Частинами першою-четвертою статті 135-3 КЗпП України передбачено, що розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди.

На підприємствах громадського харчування (на виробництві та в буфетах) і в комісійній торгівлі розмір шкоди, заподіяної розкраданням або недостачею продукції і товарів, визначається за цінами, встановленими для продажу (реалізації) цієї продукції і товарів.

Законодавством може бути встановлено окремий порядок визначення розміру шкоди, що підлягає покриттю, в тому числі у кратному обчисленні, заподіяної підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір.

Отже, відшкодування шкоди, заподіяної працівником підприємству, врегульовано нормами КЗпП України, а не нормами ЦК України.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 463/4040/15-ц (провадження № 61-23441св18).

Колегією суддів встановлено, що відповідач перебуваючи у трудових відносинах з Державним підприємством «Дирекція пересувних циркових колективів України» на посаді головного адміністратора Державного підприємства «Дирекція пересувних циркових колективів України» уклав цивільно-правовий договір №1 від 15 березня 2016 року з ОСОБА_2 , про проведення ремонтних робіт автобуса ПАЗ 4234, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ДП «Дирекція пересувних циркових колективів України», з терміном виконання до 04 квітня 2016 року. Вказаний договір ОСОБА_1 , всупереч п. 5.13 Колективного договору, з генеральним директором вищевказаного ДП ОСОБА_6 не погодив.

24 грудня 2015 року між Державним підприємством «Дирекція пересувних циркових колективів України» та ОСОБА_1 укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Також, дирекцією складені та підписані з ОСОБА_1 «Зобов`язання», в яких зазначено про те, що у разі халатності, недбалості або необережності підприємству заподіяно збиток, ОСОБА_1 зобов`язується відшкодувати в повному розмірі.

У відповідності до посадової інструкції головний адміністратор здійснює адміністративне і художньо-творче керівництво колективом Дирекції (п.3.1.), виконує усі організаційні функції, враховуючи додержання трудової дисципліни, правил по ТБ, виробничої санітарії і протипожежної безпеки, пов`язаної з проведенням вистав (п.3.2.), несе відповідальність за: забезпеченням розміщення та охорону автотранспорту (п.5.3.), довірений йому транспорт, ведення шляхових листів, витрату паливно-мастильних матеріалів згідно існуючих норм, за технічний стан автотранспорту і причепів та ремонт автотранспорту (п.5.5.); згідно діючого законодавства несе повну матеріальну відповідальність за доручені йому грошові і матеріальні цінності (п.5.6.).

На підставі наказу генерального директора державного підприємства Книша П.П. від 24 жовтня 2017 року №59 було проведено річну інвентаризацію матеріальних цінностей у матеріально-відповідальної особи ОСОБА_1 , якою встановлено недостачу автобуса ПАЗ 4234, д.н.з. НОМЕР_1 , 2005 р.в., вартістю 148 790,00 грн.

За результатами проведеної судової економічної експертизи від 28 грудня 2017 року №1040/940/1041/17-27 встановлено, що документально підтверджуються збитки від пошкодження транспортного засобу - автобуса «ПАЗ 4234», д.н.з НОМЕР_1 , заподіяні державному підприємству в сумі 102 505,62 грн.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 серпня 2019 року ОСОБА_1 , звільнено від кримінальної відповідальності за ст.367 ч.1 КК України, в зв`язку з закінченням строків давності, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України, а кримінальне провадження відносно нього закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 серпня 2019 року, встановлено, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, визначених посадовою інструкцією головного адміністратора Державного підприємства «Дирекція пересувних циркових колективів України» (), з якою останній під підпис ознайомлений, а також договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 24.12.2015 та «Зобов`язання», які Дирекцією ієні та підписані з ОСОБА_1 , п.5.13 Колективного договору на 2014-2014 року ДП «Дирекція пересувних циркових колективів України», та п.10.5 Статуту вищевказаного підприємства, останній заподіяв істотну шкоду державним інтересам на загальну суму 102 505,62 грн.

За клопотанням захисника обвинуваченого, у зв`язку з закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України та за згодою обвинуваченого, суд ухвалою від 19 серпня 2019 року закрив кримінальне провадження та звільнив ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності. Цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 253 870 грн. 63 коп. було залишено без розгляду.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог апеляційної скарги з огляду на правила, встановлені пунктом 3 частиною 1 статті 134 КЗпП України, оскільки на час вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з позивачем, а тому на нього покладається обов`язок з відшкодування завданої матеріальної шкоди позивачу за вчинення кримінального правопорушення.

Розглядаючи спір, суд першої інстанцій зазначеного не врахував положення пункту 3 частиною 1 статті 134 КЗпП України та помилково застосував норми пункту 1 частини 1 статті 134 та статті 135-1 КЗпП України, які не розповсюджуються на дані правовідносини.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові № 592/8140/20 від 26.07.2021.

Звертаючись до суду з позовом позивач просив стягнути з відповідача витрати, які він поніс проводячи дії направлені на захист порушеного матеріального права, а саме: 28 255 грн. на відрядження переїзд до поліції м. Куп`янськ, до поліції та до суду м. Кропивницького, представників потерпілої сторони, 4 226 грн. 50 коп. на відрядження період січень березень 2020 року, переїзд до суду м. Кропивницького, найм житла, представників потерпілої сторони.

Тобто, позивач звертаючись до суду з цивільним позовом про відшкодування майнової шкоди просив стягнути з відповідача витрати, які були ним понесені під час проведення дій в порядку кримінального провадження та які, відповідно до вимог статті 118 КПК України є процесуальними витратами у кримінальному провадженні.

Разом з тим з урахуванням аналізу вказаних норм законодавства, процесуальні питання, пов`язані з компенсацією процесуальних витрат у кримінальному провадженні, вирішуються у тій справі (провадженні), у якій вони були понесені, в порядку, передбаченому КПК України, що виключає можливість їх розгляду в порядку цивільного судочинства.

Щодо строку звернення з даним позовом до суду, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції обґрунтовано визнано поважними причини його пропуску з огляду на підстави зазначені позивачем, рішення суду щодо цих обставин сторонами не оскаржується, а тому перегляду в цій частині не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст.376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Встановивши, що суд першої інстанції розглянув справу з неправильним застосуванням норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного судового рішення в частині визначення розміру завданої позивачу матеріальної шкоди від пошкодження транспортного засобу та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.3 п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат.

Оскільки ДП «Дирекція пересувних циркових колективів України» звільнена від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Враховуючи, що відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 3904,25 грн (у відсотковому співвідношенні позовні вимоги задоволено на 75,18% із розрахунку: 150 073,78 грн - заявлені позовні вимоги; 112 825,62 грн - задоволені позовні вимоги, що у відсотковому співвідношенні становить 75,18%, (2251,10 (судовий збір, який підлягав сплаті при подачі позову) + 2942,10 (судовий збір, який підлягав сплаті при подачі апеляційної скарги в частині оспорюваної суми) = 5193,20 х 75,18% = 3904,25).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

У частині другій статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Законодавством України не встановлено спеціальних вимог щодо порядку підтвердження оплати правничої допомоги для цілей розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 5000 грн. та їх відшкодування за рахунок відповідача ОСОБА_4 додав до апеляційної скарги ордер про надання правничої (правової) допомоги від 18.01.2022, договір про надання правової (правничої) допомоги від 12.01.2022, в п.3.1 якого визначено розмір гонорару адвоката, який складає 5000 грн. та розрахунок суми гонорару за надану правничу (правову) допомогу.

Згідно зазначеного розрахунку ДП «Дирекція пересувних циркових колективів України» надано правничу (правову) допомогу щодо підготовки та подання апеляційної скарги 4000 грн. та 1000 грн. за участь в суді апеляційної інстанції.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що надані представником відповідача докази є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн, оскільки справа призначена до розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання..

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дирекція пересувних циркових колективів України» задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 грудня 2021 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Дирекція пересувних циркових колективів України» матеріальної шкоди та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов Державного підприємства «Дирекція пересувних циркових колективів України» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Дирекція пересувних циркових колективів України» матеріальну шкоду - збитки від пошкодження транспортного засобу у розмірі 102 505,62 гривень

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 3904,25 гривень судового збору.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Дирекція пересувних циркових колективів України» 4000 грнивень витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді С.М. Єгорова

О.Л. Карпенко