У х в а л а

Про залишення позовної заяви без руху

26 жовтня 2022 року

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Стрілецька О.В.,

вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права користування земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право користування земельною ділянкою, площею 3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі суддею встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Відповідно п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

За правилами ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів)

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

В позовній заяві, всуперечп. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, відсутнє посилання на докази, які підтверджують обставини, викладені в позові, зокрема, право позивача на користування земельною ділянкою площею 3 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; набуття позивачем у спосіб та порядку, які визначені законом, право власності на об`єкти нерухомого майна, зокрема, на житловий будинок; відсутнє будь-яке посилання на докази, які підтверджують, що житловий будинок був знесений вже після набуття позивачем прав на нього; відсутнє посилання на докази, які підтверджують, що саме відповідач здійснює порушення прав позивача, якими доказами ці обставини підтверджуються, які права має відповідач на нерухоме майно і земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 .

В позовній заяві позивач посилається на те, що на земельній ділянці, право на користування якою за собою просить визнати позивач, знаходились об`єкти нерухомого майна, у зв`язку з чим вона має право на користування відповідною земельною ділянкою, яке перейшло до неї в порядку спадкування.

Статтею 377 Цивільного кодексу України передбачено, що до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.

Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України.

Водночас, до позовної заяви позивачем не долучені документи, які підтверджують право власності на нерухоме майно, що могло б бути підставою для переходу права власності на земельну ділянку в порядку ст.ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377, 1225 Цивільного кодексу України, і що таке право позивач набула за наявності такого майна, тобто до моменту його знесення.

Право на отримання у власність (користування) земельної ділянки набувається на підставах, визначених Земельним Кодексом України, зокрема, шляхом звернення до органу місцевого самоврядування для отримання земельної ділянки у власність та/або користування.

Статею 116 Земельного кодексу України визначені підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності, серед іншого, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

В той же час, до матеріалів позовної заяві не долучені докази, які підверджують, що ОСОБА_1 зверталась до органів місцевого самоврядування, проте їй відмовлено у видачі зазначених документів.

Зі змісту заявлених позовних вимог вбачається, що позивач просить визнати за нею право на користування земельною ділянкою в розмірі 3 кв. м. Водночас, позивач посилається на те, що розмір житлового будинку, який належав матері, загальною площею складав 63,3 кв.м.

Отже, незрозумілими та необгрунтованими є вимоги позивача щодо визнання права на користування лише на 3 кв.м. земельної ділянки.

Згідно з ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Нормами ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Таким чином, позивачу слід привести позовну заяву та заявлені вимоги у відповідність до вимог чинного законодавства та викласти в позовній заяві з урахуванням способу захисту порушеного права, який відповідає закону і який належним чином сприятиме відновленню прав, які позивач вважає порушеними, а також, навести відповідне обґрунтування уточнених позовних вимог.

Разом з тим, слід зазначити, що без вирішення питання про наявність нерухомого майна та відповідних прав позивача на нього, є неможливим вирішення питання про перехід прав на земельну ділянку.

Нормами ч. 3 ст. 177 ЦПК України визначено, що у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу.

У клопотанні повинно бути зазначено:

1)який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Разом з тим, всупереч викладеному та всупереч вимогам ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач ставить питання про витребування доказів та про призначення експертизи, при цьому такі клопотання не подані у вигляді окремих процесуальних документів з дотриманням вимог ст.ст. 84, 102-103, 183 ЦПК України. Клопотання про призначення експертизи та про витребування доказів не можуть бути заявлені як вимоги у позовній заяві.Крім того, позивач не обгрунтовує необхідність проведення такої експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на те, що позивач подала позов, який не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, суддя вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху та надати позивачу строк, достатній для усунення виявлених недоліків.

Керуючись ст.ст. 4, 84, 175, 177, 185України, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків, що не перевищує 5 (п`яти) днів з моменту отримання копії ухвали.

Копію ухвали невідкладно направити позивачу.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк позовну заяву буде визнано неподаною та повернуто позивачу зі всіма доданими документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Стрілецька