ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1197/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/4855/21 Категорія: 301030200 Казидуб О. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Вініченка Б.Б., Фетісової Т.Л.

секретар Попової М.В.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 липня 2022 року, у складі судді Казидуб О.Г.,

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір № CSIPG00000217.

Згідно договору АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати відповідачу кредит в розмірі 61200 доларів США на термін до 25.09.2027 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Вказують, що відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також, іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором №CSIPG00000217. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також, ст.ст. 509, 526 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.04.2014 року було частково задоволено позовну заяву банку та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 47509,64 дол. США, нараховану станом на 24.02.2014 року, що склало 424 736 грн 18 коп за курсом НБУ.

Зазаначають, що винесення рішення Придніпровським районним судом м. Черкаси від 28.04.2014 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки, договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання.

Оскільки, з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладення кредитного договору по дату поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.04.2014 року за період з 25.03.2011 року по 24.02.2014 року, тобто, за період після подання позовної заяви від 28.04.2014 року, з 29.04.2014 року по 16.07.2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 11063, 63 дол. США, яка складається: 11063,63 доларів США 3% річних від простроченої суми.

Просили стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № CSIPG00000217 від 25.09.2007 року, яка складається з 3% річних від простроченої суми у розмірі 11063,63 дол. США, що за курсом 27,29 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.07.2021 року складає 301 926,46 грн. та стягнути судові витрати з відповідача.

10 листопада 2021 року через канцелярію суду представник АТ КБ «Приватбанк» надав уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 413234,78 доларів США, що за курсом 27,29 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.07.2021 року складає 11277177,15 грн. за кредитним договором № CSIPG00000217 від 25.09.2007 року, яка складається з наступного: 51103,83 дол. США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 86373,83 дол. США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 15108,00 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 260649,12 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором та стягнути з відповідача судові витрати.

25 травня 2022 року через електронну адресу суду представник АТ КБ «Приватбанк» надав знову уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк»: заборгованість за період з 25.02.2014 по 16.07.2021 року у розмірі 273317,01 дол. США, що за курсом 27,29 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.07.2021 року складає 7458821,20 грн. за кредитним договором № CSIPG00000217 від 25.09.2007 року, яка складається з наступного: 54635,48 дол. США заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 25.02.2014 по 16.07.2021 року; 8971,20 дол. США- заборгованість по комісії за користування кредитом за період з 25.02.2014 по 16.07.2021 року; 209710,33 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 25.02.2014 по 16.07.2021 року та стягнути з відповідача судові витрати.

07 червня 2022 року через канцелярію суду представник АТ КБ «Приватбанк» надав уточнену позовну заяву аналогічного змісту.

04 липня 2022 року ухвалою суду уточнену позовну заяву від 25 травня 2022 року, яка надійшла електронною поштою та позовну заяву від 07 червня 2022 року, яка надійшла поштою повернуто позивачу.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд своє рішення мотивував тим, що одночасне застосування ст. 1048 та ст. 625 ЦК України виключається, оскільки користування чужими коштами може бути або правомірним (в межах строку повернення позики), або неправомірним (після закінчення терміну, до якого позика мала бути повернута у повному обсязі).

Пред`являти вимогу про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» зможе лише після 27.09.2027 року, тобто після закінчення строку дії договору.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ КБ «Приватбанк» - Сокуренко Н.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.04.2014, яким позов банку задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 47 509, 64 дол. США нараховану станом на 24.02.2014, відповідачем не виконується.

Натомість, з ухваленням рішення суду про стягнення боргу у 2014 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за увесь час прострочення.

Вказує, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Скаржник звертає увагу колегії суддів на те, що відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що він своєчасно повернув заборгованість за кредитним договором, що встановлена судовим рішенням про стягнення боргу.

Зазначає, що суд першої інстанції не встановив повно та всебічно обставини справи, не перевірив факту виконання судового рішення та його своєчасності, не встановив дійсної суми заборгованості відповідача за ч.2 ст.625 ЦК України за період прострочення виконання грошового зобов`язання.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Гончар С.М. просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Звертає увагу, що предметом позову було стягнення 3 % річних від простроченої суми.

Натомість, позивачем не уточнювалось, на яку саме суму, з двох вказаних у позові: 47 509, 64 долари США заборгованість, стягнута рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.04.2014 або 51 103, 83 долари США прострочена заборгованість за кредитом, як її визначає позивач, нараховані 3 % річних.

Як вбачається з доданого до позову розрахунку заборгованості, 3% річних нараховано на 51 103, 83 долари США.

Відповідно до матеріалів справи 51 103, 83 долари США це визначена позивачем заборгованість за кредитом (тілом кредиту).

Разом з тим, вказує на те, що сума заборгованості у розмірі 47 509, 64 долари США, згідно рішення суду від 28.04.2014, складається із заборгованості за страховими платежами, заборгованості за відсотками, пені та комісії.

Отже, відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.04.2014 не відбулося дострокове стягнення кредиту, що залишився, тобто не відбулася зміна строку виконання зобов`язання в порядку ч.2 ст. 1050 ЦК України, який визначений кредитним договором - 25.09.2027.

Наголошує, що нарахування заборгованості за ст. 625 ЦК України на тіло кредиту до даних правовідносин є незаконним, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з положенням ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу.

Частиною другою цієї статті визначено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25.09.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CSIPG00000217.

Відповідно до умов кредитного договору № CSIPG00000217 (пункт 7.1.), банк зобов`язався надати «Позичальникові» кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 25 вересня 2007 року по 25 вересня 2027 року, включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 61200 дол. США на наступні цілі: 50400 дол. США на споживчі потреби, а також, у розмірі 10800 дол. США на сплату майбутніх страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 1,00% в момент надання кредиту щомісячної комісії у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного Договору.

Отже, строк дії договору між сторонами визначено до 25.09.2027.

Будь-яких додаткових угод до договору щодо зміни строків дії кредитного договору не укладалось.

Доказів про звернення банку до суду з позовом про дострокове повернення кредиту та відповідного рішення, позивачем суду не надано.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк дії кредитного договору не змінився та діє до 25.09.2027, а тому термін повного погашення кредиту не настав.

Водночас, суд першої інстанції вірно вказує про право банку нараховувати відповідні платежі, визначені договором, упродовж його дії, зокрема, проценти, комісію, пеню, до яких не відноситься нарахування 3% річних, про стягнення яких заявляє позивач.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 квітня 2014 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 47 509, 64 доларів США, що склало 424 736,18 грн. за кредитним договором від 25.09.2007 та судові витрати в розмірі 3654 грн. 00 коп.

Даним рішенням стягнуто заборгованість станом на 24.02.2014, а саме заборгованість: 3 528, 00 дол США - по комісії, 20 709, 73 дол США - пені, 22 262, 05 дол США - процентів за користування кредитом та 1 009, 86 дол. США по тілу кредиту.

Таким чином, вказаним рішенням стягнуто поточну заборгованість по кредитному договору № CSIPG00000217 станом на 24.02.2014, що не змінює строк дії самого договору, оскільки банком не ставилось питання про дострокове повернення кредиту.

Отже, строк дії кредитного договору № CSIPG00000217 залишився до 25.09.2027.

Звертаючись з позовною заявою, банк ставить питання про стягнення 3 % річних від простроченої суми, що станом на 16.07.2021 складає 11 063, 63 дол США.

Натомість, вимогу про нарахування 3% річних він вказує від простроченої суми 51 103, 83 дол США, при цьому позивач не конкретизує, що саме складає дана прострочена сума.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, із позовної заяви, розрахунку заборгованості та розрахунку 3 % річних, сума в розмірі 51 103, 83 дол США є заборгованістю по тілу кредиту, в тому числі простроченому, за стягненням якої позивач до суду не звертався.

Будь-яких розрахунків, що 3 % річних нараховані з суми заборгованості, яка стягнута рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.04.2014, матеріали справи не містять та позивачем не доведено.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В такому випадку права та інтереси кредитодавця забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, тобто неправомірного користування грошовими коштами кредитодавця.

Отже, законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В даній справі, позичальник продовжує правомірно користуватися грошовими коштами в межах строку дії договору, тобто до 25.09.2027, вимог про дострокове повернення кредиту банк не заявляв, а отже застосування наслідків відповідальності, передбачених статтями 1050, 625 ЦК України, як за неправомірне користування грошовими коштами на даний час є безпідставним та суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні даних вимог.

Твердження скаржника про необхідність застосування до даних правовідносин правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц колегія суддів оцінює критично, оскільки в даній постанові вимога про стягнення 3 % річних була заявлена після рішення суду про дострокове повернення кредиту, яке набрало законної сили та не було своєчасно виконано відповідачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для скасування або зміни рішення суду колегією суддів не встановлено.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - адвоката Сокуренко Наталії Вікторівни залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 липня 2022 року у даній справі без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та за умов, визначених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2022 року.

Судді: Ю.В. Сіренко

Б.Б. Вініченко

Т.Л. Фетісова