Справа № 445/1680/19
У Х В А Л А

"25" липня 2022 р.

Перемишлянський районний суд Львівської області у складі:

Головуючого - судді Савчака А.В.,

секретаря судових засідань Подусівської Л.В.,

державного виконавця Жовнір Г.Й.,

стягувача ОСОБА_1 ,

представника стягувача ОСОБА_2 ,

розглянувши подання головного державного виконавця Перемишлянського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) Жовнір Г.Й. про визнання частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами ( боржник ОСОБА_3 , стягувач ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_4 ), -

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Перемишлянського відділу державної виконавчої служби у львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) Жовнір Г.Й. звернулась до суду із даним поданням та просить визначити 1/2 частку в праві власності боржника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на автомобіль VOLKSWAGEN LT 35, дизельний, 2003 р.в., шассі № НОМЕР_2 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , який придбаний за час перебування у шлюбі та зареєстровано на дружину боржника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Як зазначає державний виконавець, даний автомобіль було придбано під час шлюбу, а тому таке майно вважається спільною сумісною власністю подружжя і з нього може бути виділена частка боржника ОСОБА_3 , яка складає 1/2 частка в праві власності на даний автомобіль.

Державний виконавець просила подання задоволити. Пояснила, що в провадженні виконавчої служби перебуває об`єднане виконавче провадження в якому ОСОБА_3 є боржником. З моменту відкриття виконавчого провадження (з лютого 2020 року) боржник з`являвся в виконавчу службу лише один раз (коли йому заборонили виїзд за кордон) щоб забрати копію ухвали суду. За більше ніж два роки, боржником не вчинялось жодних дій для погашення заборгованостей. Його мамою було оплачено лише штраф накладений патрульною поліцією за порушення правил дорожнього руху. Вся надіслана йому кореспонденція поверталась до виконавчої служби без вручення. Іншого способу для погашення заборгованості на даний час немає.

Стягувач ОСОБА_1 та його представник подання підтримали просили його задоволити.

Боржник ОСОБА_3 та заінтересована особа ОСОБА_4 (дружина боржника) в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи (в т.ч. через оголошення на офіційному сайті суду).

Вислухавши позицію державного виконавця Жовнір Г.Й., стягувача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне:

- згідно виконавчих листів від 16.01.2020 р. (у справі №445/1680/19) з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість у розмірі 149147,00 грн. та 6491,47 грн. судових витрат;

- на підставі виконавчих листів були винесені постанови державного виконавця від 26.02.2020р. про відкриття виконавчих проваджень;

- згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян 14 січня 2014 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було укладено шлюб;

- згідно відповіді на адвокатський запит ОСОБА_2 за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 23 грудні 2014 року було зареєстровано автомобіль VOLKSWAGEN LT 35, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 .

Згідно ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Зазначене конституційне положення відображено і у ст.18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконанню рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, порядок захисту прав стягувача, боржника та інших осіб у виконавчому провадженні унормовано положеннями Закону України «Про виконавче провадження». Згідно п.1 ч.2 ст.11 Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст.32 Закону заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до ч.6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно із ст.443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Відповідно до роз`яснень викладених у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності. Такі подання мають розглядатися з додержанням вимог процесуального закону щодо допустимості засобів доказування.

Частиною 2 ст.370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Аналогічного змісту положення міститься в ст.70 СК України.

При вирішенні питання суд враховує, що виділ частки боржника із спільної сумісної власності у межах виконавчого провадження регулюється нормами цивільно-процесуального законодавства. При розгляді подання державного виконавця в порядку ст. 443 ЦПК України вирішується питання не про виділ частки, що призводить до виділу її в натурі, припинення права спільної часткової власності на майно, а вирішується питання про визначення частки, що не є його поділом чи виділенням частки та не тягне за собою припинення права спільної часткової власності, а такий захід спрямований лише на забезпечення виконання рішення суду. Системне тлумачення положень вказаних норм дає підстави дійти висновку, що за результатами розгляду подання державного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, суд постановляє ухвалу, в якій зазначається конкретне майно, що підлягає саме виділу. Власники, які вважають, що у зв`язку зі зверненням стягнення на майно боржника у випадках, коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, порушені їх майнові права у виконавчому провадженні, у зв`язку з накладенням арешту на майно, мають право звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення його з-під арешту.

Зважаючи на те, що автомобіль було зареєстровано на дружину боржника під час перебування у шлюбі, - даний автомобіль є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , - а тому клопотання підлягає задоволенню в повному обсязі.

З огляду на викладене, керуючисьст.443 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

УХВАЛИВ:

Подання головного державного виконавця Перемишлянського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) Жовнір Г.Й. про визнання частки боржника ОСОБА_3 у майні, яким він володіє спільно з дружиною ОСОБА_4 задоволити.

Визначити, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) належить 1/2 частка в праві власності на автомобіль VOLKSWAGEN LT 35, шассі № НОМЕР_2 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , який придбаний за час перебування у шлюбі та зареєстровано на дружину боржника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Перемишлянський районний суд Львівської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

ССуддя: А. В. Савчак