Справа № 242/1971/20
Провадження № 6/242/87/22
У Х В А Л А

Іменем України

31 жовтня 2022 року Селидівський міський суду Донецької області у складі головуючого судді Хацько Н. О., за участю секретаря Клименко А.В., розглянувши у судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгеніївни, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, -

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. 25 жовтня 2022 року звернулась до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 до погашення заборгованості за виконавчим документом в повному обсязі. В обґрунтування подання посилається на те, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. знаходиться виконавче провадження № 64018222 з виконання виконавчого листа № 242/1971/20 виданого 13.11.2020 року Селидівським міським судом Донецької області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Глобал Спліт» суму заборгованості за кредитним договором № IKAPNAIG.17543.001 від 29.11.2011 р. у розмірі 203672,54 грн. стягнено з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Глобал Спліт» судовий збір у розмірі 1527,54 грн., яке було відкрито 30.12.2020 року. Приватним виконавцем було винесено постанови про арешт коштів боржника від 30.12.2020 року, від 30.12.2020 року, від 25.01.2021 року, від 13.11.2021 року, від 23.11.2021 року. 15.02.2021 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт рухомого та нерухомого майна. Відповідно до інформації ДФС України інформація щодо джерел отримання доходів, на обліку в органах ДФС не перебуває. Відповідно до інформації МВС за боржником зареєстрований транспортний засіб CHEVROLET, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який постановою від 13.12.2021 року оголошено у розшук. За відповіддю Державної прикордонної служби України в період з 30.12.2020 року по 09.02.2022 рік відомості щодо перетинання кордоном боржником відсутні. Також було зазначено, що з дати набрання законної сили рішення суду жодних дій реального, фактичного та в повному обсязі або частково виконання не вчинено, що вказує на ухилення від виконання рішення суду. На підставі зазначеного просить суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 , до погашення заборгованості за виконавчим документом в повному обсязі. Розгляд подання просить провести без участі приватного виконавця.

Згідно ч. 4 ст. 441 ЦПК України, ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Дослідивши обґрунтування подання приватного виконавця, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.

27 серпня 2020 року Селидівським міським судом Донецької області було прийнято заочне рішення яким позов ТОВ «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом задоволено, стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Глобал Спліт» суму заборгованості за кредитним договором № IKAPNAIG.17543.001 від 29.11.2011 року у розмірі 203 672 грн. 54 коп., стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Глобал Спліт» судовий збір у розмірі 1 527 грн. 54 коп., стягнено з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Глобал Спліт» судовий збір у розмірі 1 527 грн. 54 коп.

13.11.2020 року Селидівський міський суд Донецької області видав виконавчий лист у справі.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. від 30.12.2020 року відкрито виконавче провадження № 64018222.

Постановами приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. від 30.12.2020 року, від 15.02.2021 року, від 25.01.2021 року, від 13.11.2021 року, від 23.11.2021 року було накладено арешт коштів боржника.

З відповіді Державної прикордонної служби України отриманої 19.02.2022 року щодо перетину боржником державного кордону за вказаними параметрами в Державної прикордонної служби України відсутні дані щодо перетину боржником державного кордону.

Згідно до відповіді Державної фіскальної служби України отриманої 05.10.2022 року про наявні рахунки боржників юридичних осіб та/або фізичних осіб підприємців, а також рахунки, відкриті боржником юридичною особою через свої відокремлені підрозділи відомості про перелік рахунків відсутні.

Відповідно до відповіді Міністерства внутрішніх справ України отриманої 28.09.2022 року щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, за боржником зареєстровано транспортний засіб марки CHEVROLET, модель транспортного засобу CRUZE, рік виробництва 2011 рік, державний номерний знак НОМЕР_1 білого кольору.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. оголошено в розшук транспортний засіб CHEVROLET, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік виробництва 2011.

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено.

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно із вимогами ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті. Крім цього, відповідно до вимог ст. 313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Як кореспондує стаття 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, установлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи.

Відповідно до частини третьої статті 269 ЦК України особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Так, п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві на виїзд з України ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до редакції ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (ч. 3 ст. 441 ЦПК України).

В свою чергу відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 вказаного вище Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Отже, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням інших органів, що підлягає примусовому виконанню - до виконання зобов`язань.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України»: «Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Оскільки, відповідно до положень ст. 441 ЦПК України подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим більше, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.

Невиконання боржником самостійно зобов`язань, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

Обмеження у праві виїзду за кордон може бути застосовано не автоматично при непогашенні боргу, а за встановлення необхідності застосування такого заходу з урахуванням обставин справи при доведеності факту ухилення з боку боржника. Окрім того, обмеження повинно сприяти стягненню боргу, а не навпаки. Нарешті, усі обмеження прав громадян залишати свою країну повинні бути виправдані конкретними обставинами справи.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, які обмежують свободу пересування наступним чином.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише тоді, коли сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року в справі «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Тобто, застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Необхідно зазначити, що судом не було встановлено, що боржнику ОСОБА_1 взагалі відомо про наявність виконавчого провадження № 64018222.

Крім того, до вказаного подання не додано та суду не надано жодних доказів, які б свідчили, що боржник ОСОБА_1 умисно ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, так як боржник не обізнаний про існування самих рішень, тому умислу чи іншого свідомого невиконання ОСОБА_1 таких обов`язків судом не встановлено.

На переконання суду, сам по собі розмір непогашеного боргу достеменно не свідчить про ухилення від виконання боржником обов`язків щодо його погашення, а тому суб`єктом подання не доведені обставини, які б давали суду можливість обмежити ОСОБА_1 у конституційних правах.

Слід також зазначити, що відповідно до вимог пункту 34 постанови Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 № 367 «Про порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї»: під час здійснення процедури прикордонного контролю в контрольних пунктах уповноважені посадові особи підрозділу охорони державного кордону використовують бази даних Держприкордонслужби, інші передбачені законом бази даних і виконують рішення судів, доручення уповноважених від державних органів.

Відповідно до підпункту 2 пункту 38 даної Постанови, Уповноважені посадові особи підрозділу охорони державного кордону відмовляють у в`їзді на тимчасово окуповану територію України в разі, коли в базах даних Держприкордонслужби є інформація про заборону особі виїзду з України.

З матеріалів виконавчого провадження видно, що місцем проживання боржника ОСОБА_1 є тимчасово окупована територія, а саме: АДРЕСА_1 .

Таким чином, поза увагою суду не може залишитися і той факт, що задоволення подання державного виконавця призведе до обмеження боржника не лише у виїзді за межі України, але й позбавить останнього можливості перетинати лінію розмежування до власного житла.

Отже, у даному конкретному випадку, враховуючи фактичні обставини справи та зміст подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати ОСОБА_1 такою особою, що ухиляється від виконання покладених рішенням суду зобов`язань.

На підставі викладеного, керуючись ст. 441 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгеніївни, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому цієї ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. О. Хацько