Справа № 215/3693/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу

в складі: головуючого - судді Лиходєдова А.В.

при секретарі Бисовій В.А.

згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (письмового провадження), без повідомлення учасників процесу, справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта»,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 р., ОСОБА_1 звернувся до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, залучивши в якості третьої особи: ТОВ «Страхове товариство «Домінанта».

18.12.2018 р. позивач надав заяву про відмову від частини позовних вимог, а саме від позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою від 10.01.2019 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, прийнято відмову позивача від частини позовних вимог, а саме про відшкодування моральної шкоди, провадження у цій частині закрито.

ОСОБА_1 свою позовну вимогу мотивує тим, що 02.07.2018 р., о 17-55, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21114» д/з НОМЕР_1 , виїжджаючи з парковки по вул. Свято-Миколаївській у м. Кривому Розі, не витримала безпечну дистанцію та здійснила зіткнення з автомобілем «Hyunday Sonata» д/з НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_3 , а власником є ОСОБА_1 .. Внаслідок ДТП, транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження бампера. Відповідач свою вину визнала, в зв`язку з чим керуючись п. 33.2 ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», було на місці складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яке було підписано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .. Згідно європротоколу, ДТП сталося внаслідок порушення ОСОБА_2 вимог Правил дорожнього руху України. З метою визначення розміру шкоди, позивач звернувся до судового експерта. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 202/18 по визначенню матеріальної шкоди від 28.07.2018 р. розмір шкоди 11335,73 грн.. За послуги експерта було сплачено 2000 грн., що підтверджується квитанцією від 17.07.2018 р.. Добровільно відповідач не відшкодував матеріальну шкоду.

Представник відповідача ОСОБА_4 , заявлені позовні вимоги не визнав і зазначив, що на обґрунтування свого позову та своїх тверджень, щодо можливості відшкодування завданої шкоди саме з відповідача ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 755/18006/15-ц, та як приклад застосування висновків зроблених у цій постанові щодо застосування норм права при вирішенні судом касаційної інстанції аналогічних справ навів частковий зміст постанови Верховного Суду від 17.10.2018 р. у справі № 638/17731/16-ц. Проте наведені постанови навпаки підтверджують безпідставність пред`явлення позовних вимог саме до ОСОБА_2 цивільна відповідальність якої застрахована.

Так, 04.07.2018 р. за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц Великою Палатою Верховного Суду, було ухвалено постанову в якій містяться висновки, щодо правильного застсування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Великою палатою Верховного Суду було зроблено такі висновки про правильне застосування норм права:

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За приписами ч. 6 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Виходячи з наведеного, потерпілий може звернутися з позовом саме до завдавача шкоди лише при наявності обставин, передбачених ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме коли у здійсненні страхового відшкодування було відмовлено.

Натомість у наведеному в поясненнях позивача та доданій до них частині постанови Верховного Суду від 17.10.2018 р. у справі № 638/17731/16-ц позивачу було відмовлено в задоволенні касаційної скарги щодо стягнення завданої матеріальної шкоди і задоволена касаційна скарга лише в частині стягнення моральної шкоди, розмір якої перевищив здійснене страхове відшкодування.

Третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», про розгляд справи повідомлялося належним чином на адреси: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Заперечень, пояснень стосовно позову не надано.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом 1) ч.2 згаданої статті встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в частині 1 ст.1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1 ЗУ «Про страхування» передбачено, що струхвання - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику,застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до п. 9.1 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно п. 16 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 02.07.2018 р., о 17-55, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21114» д/з НОМЕР_1 , виїжджаючи з парковки по вул. Свято-Миколаївській у м. Кривому Розі, не витримала безпечну дистанцію та здійснила зіткнення з автомобілем «Hyunday Sonata» д/з НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_3 , а власником є ОСОБА_1 .. Внаслідок ДТП, транспортний засіб ОСОБА_1 отримав механічні пошкодження бампера. ОСОБА_2 свою вину визнала, в зв`язку з чим керуючись п. 33.2 ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», було на місці складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яке було підписано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .. Згідно європротоколу, ДТП сталося внаслідок порушення ОСОБА_2 вимог Правил дорожнього руху України.

В результаті вчинення ОСОБА_2 протиправних дій, отримав пошкодження автомобіль марки «Hyunday Sonata» д/з НОМЕР_2 , чим було заподіяно майновий збиток позивачу ОСОБА_1 ..

На момент ДТП, відповідальність власника автомобіля марки «ВАЗ 21114» д/з НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за полісом № АМ/2963276 у ТДВ «Страхове товариство «Домінанта».

Як зазначено в позові, позивач до третьої особи ТДВ «СТ «Домінанта» із заявою про настання страхового випадку та з заявою про виплату страхового відшкодування, не звертався.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ТДВ «СТ «Домінанта» не відмовляла страхувальнику у виплаті страхового відшкодування оскільки позивачем заява про страхове відшкодування не подавалася та не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 57-60 ЦПК України, про те, що він звертався до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до п. 36. 2 ст. 36 Закону України « Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів » страховик ( МТСБУ ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обгрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування ( регламентної виплати ) та виплатити його.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961 IVу страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV).

Такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц (провадження № 61-20780св18).

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, позивач не має права вимоги до винуватця ДТП - ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП, до відповідного звернення з заявою до страховика.

На основі з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених судом, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, розглянувши справу в заявлених межах, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного ст.ст. 22, 526, 538, 979, 988, 990, 991, 1166, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст. 9, 22, 29, 35, 36, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 8 Закону України «Про страхування», керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 57-60, 179, 209, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенніпозовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» - відмовити.

Рішенняможе бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду, через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складення його повного тексту.

Повний текст рішення складено 17.02.2023 р..

Суддя: