Справа №173/748/22
Провадження №2-о/173/49/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2022 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої судді - Петрюк Т.М.

при секретареві Рудовій Л.В.

за участю: заявниці ОСОБА_1 .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами окремого провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Верхньодніпровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту батьківства,-

ВСТАНОВИВ:

15.06.2022 року до суду звернулася заявник, ОСОБА_1 , з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Верхньодніпровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2022 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами окремого провадження з викликом учасників розгляду справи на 01 серпня 2022 року.

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

У судовому засіданні 01.08.2022 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Згідно заявлених вимог заявниця просить встановити факт батьківства померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по відношенню до доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування заявлених вимог заявниця посилається на наступне: з 2004 року вона перебувала в фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В період спільного проживання в них народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч .1 ст. 135 СК України.

За час життя її цивільного чоловіка вони не подавали заяву про визнання його батьком дитини. Проте з самого народження дитини і по день смерті ОСОБА_2 , вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, разом виховували дитину, утримували її та ОСОБА_2 , виконував всі обов`язки батька, передбачені Сімейним законодавством.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , загинув.

Наразі для неї існує необхідність у встановленні батьківства - ОСОБА_2 відносно дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в судовому порядку, аби реалізувати право дитини на пенсійне забезпечення, що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні заявниця вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення підтримала, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснила, що в 2002 році вона купила квартиру в с. Перше Травня та працювала продавцем у магазині. Там вона познайомилась із ОСОБА_2 . Так як вона була одинокою і він був одиноким, вони почали зустрічатись. Проте, спочатку спільно не проживали, так як вона має сина від першого шлюбу і необхідно було врахувати і інтереси дитини. Потім ОСОБА_2 , познайомився з її сином і вони знайшли спільну мову та взаємопорозуміння. Після чого ОСОБА_2 , почав проживати з нею однією сім`єю. Шлюб вони не реєстрували. В 2008 році у них народилась донька ОСОБА_4 . ОСОБА_2 , визнавав її своєю донькою, любив її, піклувався про неї, але батьківство стосовно дитини вони не встановлювали. На даний час вона бажає узаконити батьківство її померлого чоловіка стосовно їх доньки та цей факт необхідний їй і для призначення пенсії дитині.

Заінтересована особа, представник Верхньодніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність, будь-яких заперечень, щодо встановлення факту, що має юридичне значення не надав.

Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову (заяви) є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом (заяви), права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених чи невизнаних прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, заслухавши заявника, свідків, з`ясувавши зміст заявленої вимоги вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК України визначений перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачано, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За доводами заявниці судом встановлено, що з 2004 року заявниця перебувала в фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В період спільного проживання в заявниці і ОСОБА_2 , народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч .1 ст. 135 СК України, що підтверджується копією актового запису про народження № 10 від 06.11.2008 року та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Факт спільного проживання заявниці та ОСОБА_2 , та народження у них дитини підтверджується показаннями свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,. і ОСОБА_7 .

Так, свідок ОСОБА_5 , в судовому засіданні пояснив суду, що заявниця і ОСОБА_2 , були сім`єю. У них народилась донька - ОСОБА_4 . Йому також відомо, що заявниця працювала продавцем в магазині, вона почала зустрічатись із ОСОБА_2 , а згодом вони стали проживати однією сім`єю. Як сім`я вони проживали до смерті ОСОБА_2 , який загинув захищаючи Україну.

Свідок ОСОБА_8 , в судовому засіданні пояснила, що вона проживає по сусідству з заявницею. Їй відомо, що заявниця почала співмешкати із ОСОБА_2 , та згодом у них народилась донька. За життя ОСОБА_2 визнавав дитину своєю донькою, дуже її любив. Вона працювала вихователем в дитячому садочку і була свідком того, що ОСОБА_2 , часто забирав дитину додому або сам або з заявницею. Приходив до дитячого садочка на ранки, на випускний, опікувався перебуванням дитини в дитячому садочку.

Свідок ОСОБА_7 , в судовому засіданні пояснив, що він проживає в одному будинку із заявницею, йому відомо, що заявниця і ОСОБА_2 , проживали однією сім`єю вже досить тривалий час, мали спільну доньку ОСОБА_4 . Заявницю і ОСОБА_2 він завжди сприймав як сім`ю і навіть не знав, що шлюб між ними не зареєстрований.

Відповідно до змісту ч. 1, ч. 2 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 СК України За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 СК України - У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 - у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.06.2006 року, № 3 роз`яснюється, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Походження дитини встановлюється судом з урахуванням усіх обставин. При цьому можуть застосовуватися будь-які засоби доказування, передбачені цивільним процесуальним законодавством: пояснення сторін та третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази, висновок експерта. В основу рішення суду не можуть бути покладені лише докази, отримані з порушенням закону, які не мають юридичної сили.

Доказами походження дитини від певної особи можуть бути будь-які фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, визнання особою батьківства, а також інші обставини, що засвідчують походження дитини від певної особи. Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо).

Батьківство може бути визнано особою як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Вказані обставини та інші обставини, що стосуються справи, можуть бути підтверджені поясненнями сторін і третіх осіб, показаннями свідків, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Зокрема, доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.

В п.15 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Згідно норм вказаної статті, в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків, батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою як одного з батьків так і самої дитини після досягнення нею повноліття.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини та відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

В третьому абзаці п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду про встановлення факту повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 встановлено. що Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття

ОСОБА_9 дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від ОСОБА_2 підтверджується показаннями свідків.

Також відповідно до копії свідоцтва про народження дитини та актового запису про її народження вбачається, що по батькові дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є « ОСОБА_10 », що відповідає власному імені ОСОБА_2 , та також вказує на факт його батьківства по відношенню до цієї дитини.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 від 23.05.2022 року встановлено, що при обстеженні комісія виявила, що ОСОБА_1 , проживала разом із ОСОБА_2 та вела з ним спільне господарство до 25.02.2022 року, тобто до дня, коли ОСОБА_2 , був призваний приймати участь у бойових діях з РФ. Разом з ними проживала неповнолітня донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Оцінюючи надані заявницею докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт батьківства ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відомості про народження якої записані у відповідності до ст. 135 СК України, знайшов своє підтвердження.

Встановлення даного факту необхідно заявниці для оформлення пенсії на дитину. Тобто має наслідком виникнення, зміну, припинення правовідносин.

За даних обставин суд приходить до висновку про задоволення вимог заявниці в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1. 2 ст. 18 ЦПК України - Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Таким чином ухвалене рішення є підставою про внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про батьківство ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не потребує покладення відповідних обов`язків на орган державної реєстрації актів цивільного стану.

Понесені заявницею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 496 грн., 20 коп., відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України не відшкодовуються та покладаються на заявницю.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 293 315-319 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Вимоги за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Верхньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту батьківства - задовольнити.

Встановити факт батьківства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 по відношенню до дитини (доньки) - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 496 грн., 20 коп., покласти на заявницю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений: 09.08.2022 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 09.08.2022 року

Дата набрання законної сили: 09.09.2022 року