КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/824/1410/2022 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі: Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК-ЛОГІСТИК» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 лютого 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК-ЛОГІСТИК» до ОСОБА_1 , третя особа - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТК-ЛОГІСТИК» (далі - ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК», позивач) звернулося в Шевченківський районний суд міста Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), третя особа - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», банк, третя особа), про стягнення грошових коштів в розмірі 140 000,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 04 травня 2011 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» було укладено договір № ID3393835 на розрахункове-касове обслуговування на невизначений строк. За договором, позивачу було відкрито поточні рахунки у національній валюті, євро, доларах США, рублях.

В подальшому, 22 жовтня 2015 року позивач направив банку платіжне доручення для перерахування грошових коштів в розмірі 30 544 000,00 грн. на рахунок АТ «Ощадбанк».

На наступний день, 23 жовтня 2015 року позивачем відправлено письмове звернення до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про перерахування коштів відповідно платіжного доручення.

З відповіді банку від 28 жовтня 2015 року, вих. № 9-071350/20847 на дане звернення, позивачу стало відомо про те, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Також, 06 січня 2016 року ТОВ «ТК-ЛОГІСТІК» було подано заяву до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання товариства кредитором.

На вказане звернення, надійшла відповідь № 9-071352/7023 від 31 травня 2016 року з якої вбачається, що згідно постанови Правління Національного банку України (далі - НБУ) № 898 від 17 грудня 2015 року відкликано банківську ліцензію АТ «Банк «Фінанси та Кредит». У реєстрі акцептованих вимог кредиторів міститься інформація про включення кредиторської вимоги ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» на загальну суму 30 564 430,97 грн. На день звернення до суду з позовом ці кошти позивачу не повернуто.

Власником істотної участі банку є ОСОБА_1 , якому належить 97,6693 % акцій банку. Позивач зазначає, що відповідач як власник істотної участі не вжив своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку, тому має відшкодувати йому збитки в розмірі 140 000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15 лютого 2021 року позов ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що покладення відповідальності за зобов`язаннями банку на власника істотної участі банку у випадку визнання його неплатоспроможним не є автоматичним. Така відповідальність може бути застосована до власника істотної участі лише у разі віднесення банку до категорії неплатоспроможних з вини такого власника. Таким чином, особа, яка вимагає відшкодування шкоди власником істотної участі банку та/або їх керівників, має довести факт заподіяння такої шкоди згаданою особою, надати докази існування причинного зв`язку між невиконанням зобов`язань та заподіяною шкодою. ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» не довело належними та допустимими доказами, що йому завдано шкоди внаслідок дій ОСОБА_1 , а також причинний зв`язок між діями та/або бездіяльністю відповідача та виникненням такої шкоди.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Шевченківський районний суд міста Києва при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував його доводів щодо покладення на підставі ст. 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відповідальності за зобов`язаннями ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його власника ОСОБА_1 ,який не прийняв своєчасних заходів для запобігання неплатоспроможності банку, що привело до критичного погіршення фінансових показників останнього.

Від представника відповідача - адвоката Семенова О.В. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, який мотивований тим, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не містять посилань, які б спростовували або ставили від сумнів висновки суду першої інстанції. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи, докази та посилання, якими сторони мотивували свої позиції, та винесено законне та обґрунтоване рішення.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, клопотання про поважність причин неявки в суд апеляційної інстанції не подала, що відповідно до правил ч. 2 ст. 366 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у її відсутності.

Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (ч. 2 ст. 1066 ЦК України).

У відповідності до положень ч. 3 ст. 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно з вимогами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями ст. 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками.

До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому, обов`язок щодо обґрунтованості та доведеності розміру збитків покладається на позивача.

Судом установлено, що 04 травня 2011 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» укладено договір № ID3393835 на розрахункове-касове обслуговування на невизначений строк. За договором, позивачу було відкрито поточні рахунки у національній валюті, євро, доларах США, рублях.

В подальшому, 22 жовтня 2015 року позивач направив банку платіжне доручення для перерахування грошових коштів в розмірі 30 544 000,00 грн. на рахунок АТ «Ощадбанк».

На наступний день, 23 жовтня 2015 року позивачем відправлено звернення до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про перерахування коштів в розмірі 30 544 000,00 грн згідно з платіжним дорученням № 2345 від 22 жовтня 2015 року.

У відповідь, листом від 28 жовтня 2015 року № 9-071350/20847 повідомлено позивачу про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних та роз`яснено порядок отримання коштів.

Згідно з довідкою ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» № 9-071352/7023 від 31 травня 2016 року, на підставі постанови Правління НБУ № 898 від 17 грудня 2015 року відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Інформацію про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку, призначення уповноваженої особи Фонду та відшкодування коштів було опубліковано 23 грудня 2015 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07 квітня 2016 року затверджено перелік (реєстр) акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит», згідно з яким, включено кредиторську вимогу ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» на загальну суму 30 564 430,97 грн. до сьомої черги вимог кредиторів (том 1 а.с. 15).

Власником істотної участі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» є ОСОБА_1 , якому належить 97,6693 % акцій банку.

Порядок відшкодування коштів кредиторам Фондом гарантування вкладів фізичних осіб визначений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами , затвердженим Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 14 від 09 серпня 2012 року.

Відповідно до п. 16 ч.1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з п. 6 ч.1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає процедуру задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постановах у справах № 6-1123цс16 від 13 червня 2016 року, № 6-350цс17 від 12 квітня 2017 року.

Щодо посилань апеляційної скарги на покладення відповідальності за зобов`язанням ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ОСОБА_1 , як на власника істотної участі (на момент визнання банку неплатоспроможним) та стягнення з нього на користь позивача грошових коштів, колегія суддів зазначає наступне.

Так, положеннями ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів.

Частиною 5 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачене право Фонду або уповноваженої особи Фонду у разі недостатності майна банку звернутися до пов`язаної з банком особи, дії або бездіяльність якої призвели до заподіяння кредиторам та/або банку шкоди, та/або пов`язаної з банком особи, яка внаслідок таких дій або бездіяльності прямо чи опосередковано отримала майнову вигоду, з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної банку. У разі отримання відмови у задоволенні таких вимог або невиконання вимоги у строк, установлений Фондом або уповноваженою особою Фонду, Фонд звертається з такими вимогами до суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 3-6 ст. 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Учасники банку відповідають за зобов`язаннями банку згідно із законами України та статутом банку. Власники істотної участі зобов`язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку. Пов`язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно - правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 82 ЦПК України підставами для звільнення від доказування є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов`язковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Покладення відповідальності за зобов`язаннями банку на власників істотної участі банку у випадку визнання його неплатоспроможним не є автоматичним. Така відповідальність може бути застосована до власників істотної участі лише в разі віднесення банку до категорії неплатоспроможних з вини таких власників.

Таким чином, особа, яка вимагає стягнення шкоди з власника істотної участі банку, має довести факт заподіяння такої шкоди указаною особою, розмір зазначеної шкоди, надати докази зв`язку між невиконанням зобов`язань та заподіяною шкодою.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» не довело належними та допустимими доказами, що йому завдано шкоди внаслідок дій саме ОСОБА_1 , а також причинний зв`язок між діями та/або бездіяльністю відповідача та цією шкодою.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що до ОСОБА_1 як власника істотної участі у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», застосовувалися будь-які заходи впливу за порушення вимог законодавства у сфері банківської діяльності, оскільки його вина у настанні неплатоспроможності банку не встановлена судом й не доведена позивачем. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що до закінчення ліквідаційної процедури у банку відсутні правові підстави стверджувати про доведеність факту шкоди, завданої ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК».

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність вини відповідача у настанні неплатоспроможності банку та відсутність підстав для покладення на нього відповідальності за зобов`язаннями банку перед позивачем, що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

Станом на момент розгляду справи судом, ліквідаційна процедура в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» триває, тому відсутні підстави стверджувати, що позивач вже зазнав майнової шкоди, що не може бути компенсована за рахунок майна банку, оскільки його вимоги включено до реєстру кредиторів сьомої черги й не визнані погашеними.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» не доведено заподіяння йому шкоди внаслідок дій чи бездіяльності ОСОБА_1, що є процесуальним обов`язком позивача, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Аналізуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову, оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому не підлягає скасуванню.

Інші доводи скарги висновків суду не спростовують, не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, тому колегія суддів їх відхиляє.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК-ЛОГІСТИК» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар