2/465/2830/22
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

11.08.2022 року м.Львів

Cуддя Франківського районного суду м. Львова Ванівський Ю.М., при участі секретаря судового засідання Лозинського Т.-Р.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд із даним позовом до відповідача в якому вказує, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Дана частки квартири належала йому на підставі: 1/5 частка на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 , виданого Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради 13 січня 2009 року, витягу про державну реєстрацію прав номер 31523705 від 03.10.2011 року; договору дарування Ѕ частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом Клімовою А.В. 11.05.2021 року за реєстровим номером 603 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та 3/10 частки на підставі рішення Франківського районного суду м.Львова 01.03.2022 року. Відповідачем є братом його батька, він не проживає у даній квартирі понад 30 років , оскільки проживав окремо. У його власності перебуває земельна ділянка та будинок неподалік м.Львова. Просить заяву задоволити.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 22.06.2022 відкрито провадження у справі.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 04.07.2022 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та представник в судове засідання не прибули, надали суду заяву в якій просять розгляд справи проводити без їхньої участі, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Тому суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності, згідно ст. 280 ЦПК України, з постановленням заочного рішення.

Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

З копії свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 13.04.2009, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 дійсно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Згідно Витягу про державну реєстрацію прав Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експортної оцінки», номер витягу 31523705 від 03.10.2011 позивач на праві спільної сумісної власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно договору дарування Ѕ (однієї другої) частки квартири від 11.05.2021, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 безоплатно передають у власність, а ОСОБА_1 приймає як дарунок Ѕ (одна другу) частку квартири АДРЕСА_1 .

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу:255972174, ОСОБА_1 володіє Ѕ частки на праві спільної часткової власності квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу:246306556, ОСОБА_1 володіє 1/5 частки на праві спільної часткової власності квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочним рішенням Франківськог7о районного суду м.Львова від 01.03.2022 припинено право власності ОСОБА_2 на 3/10 частки квартири АДРЕСА_1 зареєстровані 4 особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ..

Згідно копії акту ЛКП «Магістральне» №103 від 25.03.2021 ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , однак за вказаною адресою не проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

У відповідності до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст. 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому положення ст. 391 ЦК України підлягають застосуванню у тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Відповідно до статей 317 , 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника , у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, яким власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР).

У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що реєстрація відповідача у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 створює перешкоди позивачу у користуванні житлом, а відтак наявні достатні підстави для задоволення позовних вимог та визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням.

Керуючись статтями 2, 81, 89, 142, 200, 247, 263 - 265, 280 - 282 Цивільного процесуального кодексу України, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням (квартирою), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Ванівський Ю.М.