ЄУ № 712/5249/22
Провадження № 6/712/107/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі головуючого судді Стеценко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гайдай Т.О. про надання дозволу на примусове проникнення до квартири,

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гайдай Т.О. звернувся до суду з поданням, в якому просить надати дозвіл на примусове проникнення до квартири з метою перевірки майнового стану боржника та виявлення ліквідованого майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу.

В обґрунтування своїх вимог головний державний виконавець посилається на те, що на виконанні у Центральному відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває зведене виконавче провадження №59416258 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу на загальну суму 559910,53 грн.

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, за боржником обліковуються відкриті рахунки в банках та інших фінансових установах, але залишок коштів складає 00,00 грн. Боржник перебуває на обліку як пенсіонер, але на період введення військового стану утримання не проводяться.

Держаним виконавцем під час проведення виконавчих дій було встановлено, що боржник ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , але доступу до квартири державному виконавцю не надається, про що складені відповідні акти 28.03.2022, 20.04.2022, 09.06.2022, 06.07.2022 з метою виявлення належного майна, проте майно виявити не вдалося. Державним виконавцем на адресу боржника надсилались виклики з вимогою з`явитися до державного виконавця з метою надання пояснень, але ОСОБА_1 на виклики не з`явилась, причини неявки не повідомила.

Відповідно до ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду.

В судове засідання державний виконавець не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, але до початку судового засідання надав клопотання від 20.07.2022 про розгляд справи без його участі.

Дослідивши подання та додані до нього матеріали, суд прийшов до висновку, що подання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Таким чином законодавцем з метою унеможливлення порушення прав боржника фактично запроваджено судовий контроль за діями виконавців, які полягають у наданні дозволу на таке проникнення саме за ухвалою суду.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що на виконанні у державного виконавця перебуває зведене виконавче провадження № 59416258 про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 559910,53 грн.

Згідно облікової картки на зведене провадження №59416258 про стягнення грошових коштів з боржника ОСОБА_1 було відкрито виконавчі провадження, а саме: 11.12.2014 за виконавчим листом 2-525 від 16.06.2011, виданим Придніпровським районним судом м. Черкаси, 11.12.2014 за виконавчим листом №2-3012 від 16.01.2012, виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси, 11.12.2014 за виконавчим листом №2-525 від 30.06.2011, виданим Придніпровським районним судом м. Черкаси, 25.06.2019 за виконавчим листом №2-252/11 від 10.06.2011, виданим Придніпровським районним судом м. Черкаси, 25.06.2019 за виконавчим листом №2-301211 від 16.01.2012, виданим Придніпровським районним судом м. Черкаси.

17.10.2019 державним виконавцем отримано лист від Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради, згідно якого не виявлено запису про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 .

Згідно листа Головного управлінням Держгеокадастру у Черкаській області листа від 21.07.2021 за боржником ОСОБА_1 земельних ділянок станом на 01.01.2013 не зареєстровано.

03.08.2021 державним виконавцем зроблено запит до Городищенської міської ради про здійснення перевірки майнового стану боржника та реєстрацію за адресою: АДРЕСА_2 .

28.03.2021 державним виконавцем складено акт, згідно якого при виході державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 , з метою перевірки майнового стану боржниці, але двері ніхто не відчинив та залишено виклик на 04.10.2021.

20.04.2021 державним виконавцем складено акт, згідно якого при виході державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 , з метою перевірки майнового стану боржниці, але двері ніхто не відчинив.

09.06.2021 державним виконавцем складено акт, згідно якого при виході державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 , з метою перевірки майнового стану боржниці, але двері ніхто не відчинив та залишено виклик на 14.06.2021.

06.07.2021 державним виконавцем складено акт, згідно якого при виході державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 , з метою перевірки майнового стану боржниці, але двері ніхто не відчинив.

Згідно заяви боржника ОСОБА_1 від 29.11.2021 остання повідомила головного державного виконавця Шкоденка С.В., що рекомендований лист отримала у відділенні Укрпошти 17.11.2021 о 18 год. 00 хв., зв`язку з чим не мала можливості прибути на виклик до державного виконавця 15.11.2021. Та одночасно повідомила, що станом на 29.11.2021 єдиним джерелом її доходу є пенсія, на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступ Д.М. №65596206 від 02.07.2021 проводять відрахування з даної пенсії в розмірі 20 відсотків щомісячно, починаючи з 01.08.2021.

Звертаючись до суду з поданням, державний виконавець посилається на те, що боржник ухиляється від виконання судового рішення, не вживає заходи щодо його виконання за рахунок належного їй майна та доходів.

Статтею 30 Конституції України передбачено, що кожному гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканність житла.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 311 ЦК України визначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

При цьому, застосування такого заходу як примусове проникнення до житла боржника за поданням державного виконавця може мати місце у виключних випадках та лише після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення та має бути належним чином обґрунтоване і підтверджене відповідними доказами.

Відтак, аналізуючи вищенаведені норми, суд дійшов висновку, що державним виконавцем не доведено необхідності надання дозволу на примусове проникнення до місця проживання боржника ОСОБА_1 квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом за наявними в матеріалах доказами встановлено, що боржник не був належним чином повідомлений про існування відносно нього виконавчого провадження, а саме надані матеріали подання не містять відомостей про отримання останнім копій постанови про відкриття виконавчого провадження, викликів державного виконавця або будь-яких інших матеріалів виконавчого провадження, та не був повідомлений про необхідність бути присутнім та надати доступ до приміщення з метою перевірки майнового стану та здійснення виконавчих дій, докази отримання такої вимоги приватний виконавець не надав.

Крім того надані приватним виконавцем акти від 28.03.2021, 20.04.2021, 09.06.21, 06.07.22, які складені за відсутності понятих, не свідчать про ухилення боржника від примусового виконання рішення суду, оскільки державним виконавцем не надано доказів, які б свідчили про обізнаність ОСОБА_1 про виконавче провадження, де вона є боржником.

Згідно заяви боржника ОСОБА_1 від 29.11.2021 остання повідомила головного державного виконавця Шкоденка С.В., що рекомендований лист отримала у відділенні Укрпошти 17.11.2021 о 18 год. 00 хв., зв`язку з чим не мала можливості прибути на виклик до державного виконавця 15.11.2021.

Вказане державним виконавцем не спростоване.

Крім того, надані до подання докази містять матеріали виконавчого провадження, які підтверджують здійснення виконавчих дій лише у 2021 році, натомість в матеріалах справи відсутні докази здійснення виконавчих дій у 2022 році і не містять жодного виклику боржника до державного виконавця у 2022 році.

Таким чином, при вирішенні подання про надання дозволу на примусове проникнення до володіння боржника суд має переконатися, що боржник злісно та свідомо перешкоджає державному виконавцю у вчиненні виконавчих дій з метою опису та арешту майна, чим порушує права стягувача.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що боржник перешкоджав вільному доступу державного виконавця до житла, а додані до подання акти виконавця, на думку суду, не можуть вважатися таким доказом, оскільки не можуть свідчити про перешкоджання саме боржником у вільному доступі до свого житла державному виконавцю.

Отже подання державного виконавця не містить доказів того, що боржник отримав повідомлення про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії з опису його майна, так і того, що боржник чинив цьому перешкоди, не надавав доступу до житла у відведений час для вчинення виконавчих дій, та перешкоджає проведенню виконавчих дій.

При розгляді подання державного виконавця суд також бере до уваги правову позицію, викладену у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/41727/19-ц (провадження № 61-19942св19), за змістом якої: як зазначено у ст. 30 Конституції України, ст. 311 ЦК України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Відповідно до ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Матеріали справи не містять доказів про те, що боржник ОСОБА_1 була обізнана про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії з метою перевірки майнового стану боржника та виявлення ліквідного майна, оскільки відповідні процесуальні документи виконавчого провадження не були вручені останньому.

Встановивши, що державним виконавцем не надано суду належних доказів ухилення боржника від виконання рішення суду та перешкоджання ним у здійсненні виконавчих дій, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні подання державного виконавця про примусове проникнення до житла.

Враховую наведене, керуючись ст.ст. 259-261, 353-355, 439 ЦПК України, ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», суд

п о с т а н о в и в:

В задоволенні подання головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гайдай Т.О. про надання дозволу на примусове проникнення з метою перевірки майнового стану та виявлення ліквідного майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання шляхом подачі апеляційної скарги.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.С. Стеценко