Житомирський апеляційний суд
Справа №278/4042/21 Головуючий у 1-й інст. Татуйка Є.О.
Категорія 70 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання: Ковальчук М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/4042/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21 лютого 2022 року,яке ухвалено суддею Татуйко Є.О.

встановив:
У грудні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив припинити стягувати з нього аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки дочка з вересня 2021 року почала проживати з ним у м. Рівне. У зв`язку з чим просив також ухвалити рішення, яким стягувати з відповідачки на його користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 у розмірі частки усіх видів її доходів.
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 21 лютого 2022 року у задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що суд не врахував, що неповнолітня дитина досягла віку, з якого самостійно може обирати місце проживання і для цього не потрібні рішення органу опіки та піклування чи суду. Також суд не надав оцінки нецільовому використанню аліментів, які відповідачка продовжує отримувати на дочку ОСОБА_5 , але віддає ці кошти їхньому повнолітньому сину, що підтвердила відповідач в судовому засіданні.
Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористалась.
В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.
Відповідач та її представник просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Так, судом встановлено, що батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 13 жовтня 2008 року шлюб між подружжям ОСОБА_6 розірвано. Малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на вихованні та утриманні позивачки.
Відповідно до виконавчого листа від 27.06.2008 з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей з 14.05.2008. На даний час на дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З вересня 2021 року неповнолітня ОСОБА_4 змінила своє місце проживання, переїхавши до батька у АДРЕСА_1 . На підтвердження даного факту позивачем надано Довідку із Рівненської ЗОШ № 24 про навчання ОСОБА_4 у 10-А класі; характеристику на дочку ОСОБА_5 зі вказаного навчального закладу; Акт ОСББ «Київська 42», яким засвідчено проживання ОСОБА_1 та його дочки ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 .
В судовому засіданні суду першої інстанції відповідач також підтвердила, що дочка ОСОБА_5 проживає з батьком з вересня 2021 року.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами не вирішено питання щодо зміни місця проживання дитини, тому фактичне місце проживання неповнолітньої дитини суд не бере до уваги. Крім того, суд зазначив, що реєстрація місця проживання дитини у житлі позивача у встановленому законом порядку не проведена.
Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду.
Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Отже вказаною статтею врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.
З вересня 2021 року неповнолітня дочка сторін ОСОБА_5 проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_2 та перебуває на його утриманні. Підтвердженням цьому є надані позивачем докази з навчального закладу дитини та місця проживання, пояснення свідків та матері дитини.
Ухвалюючи рішення, суд не звернув уваги на те, що дочці позивача на момент пред`явлення ним позову виповнилось 15 років, а отже вона в силу вищенаведених норм чинного законодавства може вільно обирати собі місце проживання з кимось з батьків, які мають у власності житлові приміщення. Підстави для втручання суду у порядок, який фактично склався і який відповідає інтересам дитини, відсутні.
Враховуючи правову природу аліментів, їх цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на корить того з батьків, з ким проживає дитина, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, суд повинен був оцінити при вирішенні цього спору наявність підстав для стягнення аліментів на користь позивача, з яким, за встановленими обставинами справи, проживає дитина з вересня 2021 року.
З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів з позивача на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.
Існування судового рішення 2008 року про стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки повинно оцінюватись з урахуванням обставин, які змінились після його постановлення, існування такого рішення не може бути безумовною підставою для відмови у стягненні аліментів на користь того з батьків, з ким на час вирішення нового спору проживає дитина, оскільки керівним принципом у цьому випадку є дотримання найкращих інтересів дитини.
Згідно з ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина.
Припинення стягнення аліментів можливе, якщо одержувач аліментів не витрачає отримані ним гроші на дитину.
В судовому засіданні відповідач повідомила, що сплачені позивачем кошти в рахунок стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 вона передає їх старшому синові, тобто аліменти використовуються не за їх цільовим призначенням.
Наведені факти залишились поза оцінкою суду при вирішені вимог про припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки.
Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка може бути підставою для припинення стягнення аліментів, що і буде відповідати найкращим інтересам дитини.
Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.
Отже, стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні, суперечить положенням статті 181 СК України, за якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.
Суд першої інстанції не оцінивши всіх обставин справи, від яких залежить правильне застосування норм матеріального права та, відповідно, вирішення справи по суті також не встановив обставин, від яких залежить вирішення питання про те, хто з батьків у цій справі має право на стягнення на утримання дитини, оскільки за загальним правилом аліменти стягуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина та на чиєму утриманні перебуває. При вирішені цієї справи суд обмежився констатацією існування судового рішення про стягнення аліментів із позивача.

У разі відсутності домовленості між батьками про способи виконання обов`язку з утримання малолітньої дитини із батьків, хто проживає окремо, інший, з ким проживає така дитина, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів на її утримання.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд, зокрема, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Згідно з положеннями статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою, що підтверджується Довідкою в/ч НОМЕР_1 про її перебування на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 на посаді старшого солдата та службовою характеристикою, відповідно має офіційні доходи, на утриманні інших неповнолітніх чи непрацездатних осіб не має, суд вважає за можливе стягнути з неї на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 у розмірі частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 листопада 2021 року і до повноліття дитини.

Отже невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача. В зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2270,00 грн.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21 лютого 2022 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити.
Припинити з 24 листопада 2021 року стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на підставі виконавчого листа №2-1128/08, виданого 27 червня 2008 року Житомирським районним судом Житомирської області.
Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП невідомий, місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) аліменти на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 листопада 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП невідомий, місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) судовий збір в розмірі 2270,00 грн
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 24 жовтня 2022 року.

Головуючий Судді