Справа № 405/130/22
Провадження №2/405/13/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2022 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді - Іванової Л.А.

при секретарі - Гаврилюк Ю.В., Дризі Є.В.

за участю учасників справи:

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницький цивільну справу № 405/130/22 за позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування грошової компенсації вартості частки у праві спільної сумісної власності, припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до ОСОБА_1 , в якому (позові) просить:

відшкодувати ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості його частки у праві спільної часткової власності в розмірі частини квартири АДРЕСА_3 , за рахунок коштів, внесених нею ( ОСОБА_2 ) на депозитний рахунок суду в розмірі 153 272 грн.;

право ОСОБА_1 на частку у праві спільної часткової власності в розмірі частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , припинити з дня отримання ОСОБА_1 грошової компенсації;

визнати, з дня отримання ОСОБА_1 грошової компенсації, за нею ( ОСОБА_2 ) право власності на частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , яка належала ОСОБА_1 .

На обґрунтування позову позивач вказала, що з 05.09.2009 року по 22.07.2019 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 , від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначила, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить частина спірної квартири АДРЕСА_3 , при цьому, вказана квартира перебуває у спільній частковій власності її (позивача) та відповідача ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі - продажу квартири від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Звіздун Н.К., зареєстрованого в реєстрі за №2852, з наступним розподілом розміру часток: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

04 червня 2019 року відповідачем подано позовну заяву до Ленінського районного суду міста Кіровограда про розірвання шлюбу, в якій він особисто зазначив, що між нею (позивачем) та ним (відповідачем) постійно виникають сварки, подальше спільне проживання неможливе, виникає необхідність у розірванні шлюбу та зазначив, що дитина після розірвання шлюбу буде продовжувати проживати з нею (позивачем). 22 липня 2019 року у справі №405/4240/19 винесено рішення, яким задоволено позов та розірвано шлюб між нею (позивачем) та відповідачем ОСОБА_1 .

Зазначила, що після розірвання шлюбу вона (позивач) разом з дитиною продовжила проживати в спірній квартирі АДРЕСА_3 , так як спільне проживання з відповідачем було не можливе, оскільки він вчиняв постійні сварки, залякував її та дитину, намагався змусити виїхати їх з квартири та його не цікавило куди, а лише ставилося питання або про виселення, або про сплату коштів за його частку. При цьому, у 2019 році між нею (позивачем) та відповідачем була домовленість про передачу відповідачем належної йому на праві власності частки квартири, при умові відмови нею від отримання аліментів, підтвердженням чого є копія рішення Виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького від 10.12.2019 року №715, однак відповідач після отримання рішення відмовлявся від його подальшого оформлення, та з 2019 року відповідач вимагає від неї сплатити кошти за належну йому частку вказаної вище квартири, або ж надати йому ключі з метою проживання в спірній квартирі, але з урахуванням їх неприязних стосунків вона (позивач) вважає, що спільне проживання не можливе, кожен з них має на сьогоднішній день свою родину, кожна їх зустріч закінчується сваркою та викликом правоохоронних органів.

Вказала, що у 2020 році відповідач шляхом направлення смс - повідомлень у Вайбер пропонував їй сплатити кошти за належну йому частку, суму яку він сам вирішив становила 10 000,00 доларів США, однак вказана сума не була обґрунтованою і вона не мала можливості одразу сплатити зазначену суму відповідачу.

Крім того, вказала, що частки співвласників вказаної квартири в натурі не можуть бути виділені, так як вони з відповідачем не можуть в повній мірі розпоряджатись своїм майном, та вже декілька років між ними існує спір щодо володіння, користування і розпорядження спільною квартирою, який пов`язаний з тим, що проживати у спільній квартирі відповідач фактично не має можливості, площі жилих кімнат не відповідають ідеальним часткам співвласників, він позбавлений можливості користуватись місцями загального користування, тим самим, кожен з них, маючи у власності 1/2 частину спірної квартири, не має можливості користуватись і розпоряджатись своєю власністю на власний розсуд, що зумовлено тим, що спільна квартира є неподільною, так як її загальна площа становить 24,07 кв.м., а житлова становить 15,2 кв.м. Задля визначення ринкової вартості спірної квартири та можливості розподілу між співвласниками вона (позивач) звернулася до судового експерта та відповідно до висновка експерта №28/12 від 06.12.2021 року судової будівельно - технічної, оціночно - будівельної експертизи ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 на дату оцінки 06.12.2021 року складає 306 554,00 грн. та розділити квартиру відповідно до часток співвласників, технічно не надається можливим, оскільки немає можливості забезпечити мінімально допустиму площу принаймні однокімнатної квартири в 28,0 кв.м. Спільне володіння і користування майном не є можливим, оскільки вона (позивач) з відповідачем стали зовсім чужими людьми, між ними постійно виникають сварки, у кожного з них є нова родина, крім того, відповідач проживає разом з новою дружиною за іншою адресою.

Вважає, що таке припинення права відповідача на частку у праві спільної часткової власності не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, оскільки відповідач особисто зазначав, що бажає отримання коштів за належну йому частку, поряд з цим, між нею (позивачем) та відповідачем угоди про сплату останньому грошової компенсації вартості його частки квартири в добровільному порядку не досягнуто, у зв`язку з чим 13.12.2021 року нею (позивачем) було внесено кошти на депозитний рахунок суду в розмірі 153 272, 00 грн., що становить половину вартості спірної квартири відповідно до висновку експерта.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 лютого 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою суду від 27 травня 2022 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_2 та в її інтересах адвокат Качанова А.В. (діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВА № 1031734 від 20 квітня 2022 року) в судове засідання не з`явилися, при цьому, представником позивача подана заява, зареєстрована судом 24 жовтня 2022 року за вх. № 20378 про розгляд справи без участі позивача, та її, як представника позивача, участі. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених в позові, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав, заперечив проти його задоволення, посилаючись на підстави, викладені у відзиві на позовну заяву, який поданий до суду 04 квітня 2022 року за вх. № 5572, за яким позов ОСОБА_2 вважає необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним. Зокрема, зазначив, що, дійсно, перебуваючи з позивачем у зареєстрованому шлюбі, ними на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.12.2010 року як покупцями у рівних частках по частині кожному було придбано квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_4 , при цьому, станом на день придбання спільної квартири, її загальна площа складала 24,7 кв.м., а житлова - 15,2 кв.м. Після набуття у власність зазначеної квартири, вони з позивачем здійснили прибудову до неї та облаштували ще одну житлову кімнату площею 16,2 кв.м, коридор та вбудовану шафу, у зв`язку з чим, загальна площа квартири збільшилась з 24,7 до 47 кв.м., а житлова з 15,2 до 31,3 кв.м., тобто площа збільшилась у два рази, що підтверджується технічним паспортом від 29.04.2020 року, виготовленим ТОВ «Експертно-технічне бюро», при цьому, будівництво та всі внутрішні роботи були виконані під час спільного з позивачем проживання та за спільні кошти. Прибудова знаходиться у відмінному технічному стані і позивач нею користується, однак вони з позивачем не ввели в експлуатацію зазначену прибудову, оскільки для цього вони мають як співвласники квартири подати спільну заяву до Державної архітектурно-будівельної комісії, самостійно він (відповідач) не має можливості ввести в експлуатацію прибудову, оскільки заяву мають подавати усі співвласники квартири, в той же час позивач не бажає подавати такої заяви, та, натомість, просить суд позбавити його (відповідача) права власності, щоб у подальшому, самостійно, як єдиний власник квартири, ввести в експлуатацію прибудову і стати власником всієї квартири, включаючи здійснену ними прибудову. Зазначив, що у висновку експерта № 28/21 від 06.12.2021 року, який позивач долучила до позовної заяви, та який (висновок) він (відповідач) вважає недопустимим доказом, вказано, що при дослідженні прибудова до квартири АДРЕСА_3 , до уваги не приймається, оскільки відсутні правовстановлюючі документи і до розрахунків буде прийматися площа 24,5 кв.м, відповідно, висновки експерта про вартість квартири та неможливість її поділу зроблені, виходячи з площі квартири 24,5 кв.м. Позивач в позовній заяві взагалі не вказує про те, що квартира була збільшена за їх кошти і бажає сплатити йому суму без врахування добудованої частини. Також зазначив, що хоча прибудова до спірної квартири і не була введена в експлуатацію, але вона являється їх з позивачем спільною сумісною власністю, є невід`ємною частиною спірної квартири і має враховуватись судом при вирішенні питання про поділ квартири або стягненні грошової компенсації.

Окремо зазначив, що відсутні підстави для позбавлення його права власності за ст.365 ЦК України оскільки, його (відповідача) частка у квартирі не є незначною та їх з позивачем частки є рівними, тому вони мають рівні права щодо володіння та користування цим майном, крім того, позивач не довела, що спірна квартира є неподільною і відповідного висновку експерта, у якому б стверджувалось, що неможливо поділити спірну квартиру з урахуванням прибудови позивач до суду не надала, а так само не довела, що спільне володіння і користування нерухомим майном є неможливим.

Вважає, що припинення його права власності на частку спірної квартири завдасть істотної шкоди його інтересам, так як частка у спірній квартирі є єдиним його житлом, іншого житла у власності він не має, та, оскільки, позивач чинила йому перешкоди у доступі до спірної квартири, він звертався до суду за захистом своїх прав та рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22.11.2021 року у справі № 405/4287/20 було задоволено його позов про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення шляхом зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні його ( ОСОБА_1 ) квартирою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , і зазначена обставина підтверджує той факт, що питання проживання у спірній квартирі для нього є актуальним і він намагається захистити своє право власності, а той факт, що він пропонував позивачу викупити свою частку не свідчить про втрату його інтересу до спірної квартири, оскільки він, як власник, має право розглядати різні варіанти подальшого володіння, користування і розпорядження своїм майном. Продаж своєї частки є одним із таких варіантів і в силу ст. 362 ЦК України він зобов`язаний спочатку запропонувати іншому співвласнику викупити свою частку, але та сума, яку запропонувала позивач та внесла на депозитний рахунок суду є для нього неприйнятною, так як не може квартира площею 47 кв.м. у відмінному технічному стані, в центрі міста Кропивницький коштувати 10 000 доларів США. Виплата йому компенсації у розмірі, запропонованому позивачем, позбавить його єдиного житла без можливості за такі кошти придбати собі інше, тому задоволення позову завдасть істотної шкоди його (відповідача) правам та інтересам.

Зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, заслухавши відповідача ОСОБА_1 , та зваживши доводи, викладені у відзиві відповідача на позов, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що сторони з 05 вересня 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, під час перебування в зареєстрованому шлюбі сторонами (позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 ) за договором купівлі-продажу квартири від 28 грудня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровогорадського міського нотаріального округу Звіздун Н .К., зареєстровано в реєстрі за №2852 було придбано в рівних частках кожним у власність квартиру, що розташована в АДРЕСА_4 . Загальна площа квартири на момент придбання становила 24, 7 кв.м, житлова - 15, 2 кв.м (п.п.1, 2 Договору).

На підставі ст.182 ЦК України право власності на квартиру було зареєстровано в обласному комунальному підприємстві «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», що підтверджується витягом ОКП «Кіровоградське ООБТІ» про державну реєстрацію прав (номер витягу 28632370 від 11.01.2011 року), реєстраційний номер : 30257657, номер запису: 21882 в книзі: 88, за яким право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності в розмірі по частині за кожним за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно, сторони є співвласниками зазначеної квартири, і кожній із сторін належить по частці зазначеного нерухомого майна, тобто частки співвласників є рівними.

Судом також встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 липня 2019 року (Справа №405/4240/19), яке набрало законної сили, шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області 05 вересня 2009 року, актовий запис № 434, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано.

Зазначені обставини сторонами не заперечувалися, на підставі чого та відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, є такими, що не підлягають доказуванню.

Судом, в свою чергу, відзначається, що відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК Українивизначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України), при цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч.1 ст.13 ЦПК України).

За змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тим самим, об`єктом захисту, в т.ч., судового, є порушене, невизнане або оспорюване право особи.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із обранням відповідного способу захисту.

При цьому, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України.

Статтею 264 ЦПК України серед іншого передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

При цьому, враховуючи норми ч.3 ст.13, ст.49 ЦПК України, позивач, який вважає, що його суб`єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову, - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та обґрунтування необхідності його захисту.

Тобто, підстави позову визначає позивач і такими є обставини, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, у зв`язку з чим та в силу принципу диспозитивності цивільного процесу, суд не наділений повноваженнями змінювати підстави позову, на відміну від застосування норми закону, яку суд може змінити, якщо її дія не поширюється на правовідносини сторін.

Крім того, суд, вирішуючи спір, надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення з позовом до суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

При цьому, позивач ОСОБА_2 , звертаючись до суду з позовом про відшкодування грошової компенсації вартості частки у праві спільної сумісної власності, припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, як на обґрунтування підстав позову зазначила, що після розірвання шлюбу вона (позивач) разом з їх з відповідачем спільною дитиною продовжила проживати в спірній квартирі АДРЕСА_3 , яка (квартира) належить їй (позивачу) та відповідачу на праві спільної часткової власності в розмірі по 1/2 частині кожному, при цьому, подальше спільне проживання в спірній квартирі її (позивача) та відповідача є неможливим, оскільки у кожного з них є своя нова родина, а кожна їх з відповідачем зустріч закінчується сваркою та викликом правоохоронних органів. Кожен з них (позивач та відповідач), маючи у власності по частині зазначеної квартири, в той же час не має можливості користуватись та розпоряджатись своєю власністю на власний розсуд, оскільки спільна квартира є неподільною та її загальна площа становить 24, 07 кв.м, а житлова площа становить 15,2 кв.м, окрім того, відповідач пропонував їй сплатити йому кошти за належну йому частку квартири.

Зазначила, що на підставі ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Вказала також, що для визначення ринкової вартості спірної квартири та можливості розподілу між співвласниками вона звернулася до судового експерта, та на вирішення експертизи поставила наступні питання: 1. Яка ринкова вартість квартири за адресою АДРЕСА_4 ?; 2. Чи є технічна можливість розподілу квартири за адресою: АДРЕСА_4 , відповідно до часток співвласників ?, та відповідно до висновку експерта №28/12 від 06 грудня 2021 року судової будівельно- технічної, оціночно-будівельної експертизи ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 на дату оцінки складає 306 554, 00 грн. та розділити квартиру відповідно до часток співвласників, технічно не надається можливим, оскільки не має можливості забезпечити мінімально допустиму площу принаймні однокімнатної квартири в 28, 0 кв.м.

Вказала, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача як співвласника спірної квартири та нею (позивачем) на депозитний рахунок суду 13 грудня 2021 року було внесено кошти в розмірі 153 272, 00 грн., як половина вартості спірної квартири відповідно до зазначеного висновку експерта, що є гарантією справедливої сатисфакції відповідачу у зв`язку з припиненням його права на частку у спільному майні.

В свою чергу, заперечуючи щодо заявлених позивачем позовних вимог відповідачем ОСОБА_1 зазначено про відсутність підстав для позбавлення його права власності, передбачені ст.365 ЦК України, оскільки, його (відповідача) частка у квартирі не є незначною, їх з позивачем частки є рівними, а тому вони мають рівні права щодо володіння та користування спірною квартирою; крім того, позивач не довела, що спірна квартира є неподільною, висновку експерта, в якому б стверджувалося, що неможливо поділити спірну квартиру з урахуванням прибудови, а так само висновку експерта, у якому б стверджувалося, що у спірній квартирі неможливо визначити порядок користування нею, виходячи із розміру часток співвласників, позивач не надала; та, більш того, припинення його (відповідача) права власності на частку спірної квартири завдасть істотної шкоди його (відповідача) інтересам.

Судом також встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 22 листопада 2021 року (Справа №405/4287/20), яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення. Зобов`язано ОСОБА_2 уcунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , шляхом вселення ОСОБА_1 до вказаної квартири та передачі йому ключів від неї.

Також встановлено, що відповідно до технічного паспорта, виготовленого ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» на квартиру АДРЕСА_5 , станом на 15 жовтня 2010 року, квартира розташована на 1-му поверсі 1-но поверхового будинку та складається з 1-єї кімнати житловою площею 15,20 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 15,20 кв.м., кухні площею 6, 0 кв.м., вбиральні 0,80 кв.м., душ 0,7 кв.м., коридору 2,0 кв.м. Загальна площа квартири 24,70 кв.м., висота приміщень 2,80 кв.м.

Відповідно до технічного паспорта, виготовленого ТОВ «Експертно технічне бюро» 29 квітня 2020 року на квартиру АДРЕСА_3 , станом на 29 квітня 2020 року, квартира складається з: коридору 4,5 кв.м., житлової кімнати 16,2 кв.м., вбудованої шафи 1,8 кв.м., житлової кімнати 15,1 кв.м., кухні 5,7 кв.м., санвузлу 3,7 кв.м. Всього загальна площа приміщень 47,0 кв.м., житлова (основна) площа 31, 3 кв.м.

Відповідно до висновку експерта № 28/21 судової будівельно технічної, оціночно будівельної експертизи, підготовленого для подання до суду від 06 грудня 2021 року, виконаного судовим експертом Тараном Олександром Сергійовичем ( свідоцтво №1745 від 02.10.2015 року, видане рішенням Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України) на замовлення ОСОБА_2 на вирішення якої (експертизи) були поставлені наступні питання: 1. Яка ринкова вартість квартири за адресою АДРЕСА_4 ?; 2. Чи є технічна можливість розподілу квартири за адресою: АДРЕСА_4 , відповідно до часток співвласників ?, - ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 , визначена з використанням порівняльного методичного підходу, на дату оцінки 06.12.2021 року, складає 306 544 грн. Дослідивши надані матеріали та об`єкт в натурі, керуючись нормативними вимогами в галузі будівництва, експерт дійшов висновку, що розділити квартиру АДРЕСА_3 , відповідно до часток співвласників, технічно не надається можливим, оскільки не має можливості забезпечити мінімально допустиму площу принаймні однокімнатної квартири в 28,0 кв.м (таблиця 1 п.5.18 ДБН В.2.2 15:2019 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Осовні положення»).

При цьому, судом зауважується, що у зазначеному висновку експерта зазначено, що в результаті співставлення наданих матеріалів, зокрема, Технічного паспорта від 15.10.2010 року на квартиру АДРЕСА_3 та Технічного паспорта від 29.04.2020 року на квартиру АДРЕСА_3 , експертом виокремлено приміщення в зовнішніх несучих стінах квартири АДРЕСА_3 , наразі площа з 24, 7 кв.м змінилась на 24, 5 кв.м, в результаті проведеної реконструкції та при подальшому дослідженні прибудови до квартири АДРЕСА_3 , до уваги не приймалась з підстав відсутності правовстановлюючих документів на вказану прибудову та до розрахунків приймалася площа квартири АДРЕСА_6 , тим самим, експертом не досліджувалося питання щодо можливості поділу квартири площею 47 кв.м., яка знаходиться на першому поверсі одноповерхового будинку, на підставі чого зазначений висновок експерта є неналежним доказом у справі, так як предметом дослідження була лише частина спірної квартири та експертом не прийнято до уваги істотні зміни у площі спірної квартири.

Крім того, суд зауважує, що новостворене нерухоме майно в силу положень ст.331 ЦК України набуває юридичного статусу після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього, однак до цього, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними, на підставі чого прибудови до спірної квартири, внаслідок чого загальна і житлова площа квартири збільшилися з 24, 70 кв. м. та 15, 20 кв.м до 47, 0 кв.м та 31, 3 кв.м відповідно, мають ознаки спільної сумісної власності сторін, є невід`ємною частиною спірної квартири та повинна враховуватись при вирішенні питання як при поділі квартири, так і при стягненні грошової компенсації.

Відповідно до ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ч.2 ст.358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою частковою власністю.

Поряд з цим, судом з наявних матеріалів справи не встановлено, що позивач зверталася до відповідача з пропозиціями щодо спільного користування спільним майном та визначення порядку такого користування.

Згідно з ч.ч.4, 5 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

В силу положень статей 21, 24 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Правовий режим спільної часткової власності визначається Главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Частиною 2 статті 365 ЦК України визначено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Отже, встановлена ч. 2 ст. 365 ЦК України вимога про попереднє внесення на депозитний рахунок суду вартості частки в спільному майні в разі припинення права власності за вимогою інших співвласників є однією з основних умов ухвалення рішення про позбавлення особи майна без її згоди, поряд з цим, аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено лише за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, та за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Позивач звертаючись джо суду з зазначеним позовом обґрунтувала заявлені позовні вимоги наявністю підстав, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, а саме: неподільністю спірного нерухомого майна квартири АДРЕСА_3 та неможливістю спільного з відповідачем володіння і користування майном.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто, позивач, звертаючись до суду, повинен довести належними доказами наявність порушення його прав та законних інтересів.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду ґрунтується на досліджених судом наявних у справі доказах.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.77, ч.2 ст.78, ст.79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Таким чином, надання доказів, які мають бути належними, допустимими та достовірними з метою підтвердження своїх вимог та заперечень є процесуальним обов`язком сторін у справі.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому, судом відзначається, що принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

З огляду на надані позивачем в якості доказів - висновокексперта № 28/21 судової будівельно технічної, оціночно будівельної експертизи, підготовленого для подання до суду від 06 грудня 2021 року, виконаного судовим експертом Тараном Олександром Сергійовичем , який є неналежним доказом з підстав, зазначених судом вище, а так само, не доведення суду шляхом подання належних доказів щодо неможливості спільного володіння та користування сторонами спірним майном, суд вважає, що позивачем ОСОБА_2 не доведено передбачених ст. 365 ЦК України, і, зокрема, п.п.2, 3 ч.1 ст.365 ЦК України, підстав припинення права відповідача на відповідну частку в нерухомому майні.

Щодо вимог позивача ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на частку квартири АДРЕСА_3 , яка належить відповідачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28 грудня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровогорадського міського нотаріального округу Звіздун Н .К., зареєстровано в реєстрі за №2852, слід зазначити наступне.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

За змістом ст. 316, 317, 392 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Здійснення власником свого права власності передусім полягає в безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном.

При цьому, підстави набуття права власності врегульовано ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З огляду на зазначене, та, враховуючи, що у задоволенні вимоги позивача ОСОБА_2 про припинення права власності відповідача ОСОБА_1 на частину у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_3 (визнати право на яку за собою позивач просила суд) відмовлено, то не підлягає задоволенню і вимога позивача про визнання за нею права власності на частину зазначеної квартири, належної відповідачу.

За викладених обставин, не має й підстав для задоволення позовної вимоги позивача ОСОБА_2 про відшкодування відповідачу ОСОБА_1 грошової компенсації за спірну частину квартири АДРЕСА_3 , як похідної вимоги, оскільки присудження такої компенсації можливе виключно як наслідок припинення права на вказану частку у спільному майні на підставі ст. 365 ЦК України.

З огляду на викладене вище, та, враховуючи, що за принципом змагальності, визначеним в ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд, в свою чергу, на підставі принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, при цьому, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши докази по справі в їх сукупності на предмет їх належності, допустимості, достовірності, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову, з тих підстав, що позивач ОСОБА_2 не надала суду достатніх та належних доказів на підтвердження підстав, передбачених п.п.2, 3 ч.1 ст. 365 ЦК України, а саме: неподільність спірної квартири та неможливість спільного володіння і користування позивачем та відповідачем по справі спірною квартирою, а припинення права відповідача таким, що не завдасть істотної шкоди його (відповідача) інтересам як співвласника, що є підставою для відмови позивачу в задоволенні позову.

Вирішуючи в порядку ст.141 ЦПК України питання про розподіл судових витрат між сторонами, та, враховуючи, що позивачу ОСОБА_2 в задоволенні позову відмовлено повністю, понесені позивачем судові витрати по справі, які складаються з судового збору в розмірі 1 532, 72 грн. та витрат, пов`язаних з проведенням експертизи в розмірі 7 420, 00 грн. слід залишити по фактично понесеним останньою.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 10, 12, 13, 76, 77-81, 141, 263-265, 353 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки у праві спільної часткової власності - квартири АДРЕСА_3 , за рахунок коштів, внесених ОСОБА_2 на депозитний рахунок суду в розмірі 153 272, 00 грн.; про припинення, з дня отримання грошової компенсації, права ОСОБА_1 на частку у праві спільної часткової власності в розмірі частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 ; та про визнання, з дня отримання ОСОБА_1 грошової компенсації, за ОСОБА_2 право власності на частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , яка належала ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Судові витрати по справі, понесені позивачем, - залишити по фактично понесеним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова