П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2022 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 753/579/22

Номер провадження 22-ц/824/7695/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Орел П.Ю.

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 17 січня 2022 року, постановлену під головуванням судді Лужецької О.Р., у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: Кредитна спілка «Центр фінансових послуг»,

в с т а н о в и в :

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду міста Києва зі скаргою на бездіяльність державного виконавця.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 17 січня 2022 року (а.с. 11-12) у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: Кредитна спілка «Центр фінансових послуг», відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, 19 травня 2022 року ОСОБА_1 направила апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просила ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 17 січня 2022 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскільки скаржник є боржником у виконавчому провадженні № 33709766, приписи ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» на які посилається суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, не підлягали застосуванню.

Скаржник зазначає, що її скарга на бездіяльність державного виконавця була подана в порядку, встановленому Розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України, та враховуючи висновки викладені Верховним Судом у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 577/4541/20, підлягає розгляду судом першої інстанції за правилами зазначеного розділу, а не в порядку позовного провадження, як помилково зазначає суд першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 червня 2022 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 червня 2022 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судове засідання скаржник не з`явилась, направивши клопотання про розгляд справи у її відсутність.

Інші учасники справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про доставлення судової повістки-повідомлення на їх електронні адреси, у зв`язку з чим, виходячи із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи у відсутність осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що вимога скаржника щодо зняття арешту з належного їй майна, накладеного постановою державного виконавця МВ ДВС Білоцерківського МУЮ у виконавчому провадженні № 33709766 від 03 серпня 2012 року, не підлягає розгляду в порядку, встановленому Розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України, оскільки дана вимога є позовною вимогою і розглядається в порядку позовного провадження .

Колегія суддів не погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Верховний Суд у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 577/4541/20 (провадження № 61-8240св21) зазначив, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Зі змісту скарги на бездіяльність державного виконавця вбачається, що на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження № 33709766 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2341 від 16 грудня 2009 року виданого Дарницьким районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Центр фінансових послуг» заборгованості. В ході примусового виконання державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника від ОСОБА_1 . Постановою державного виконавця від 22 листопада 2013 року, виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа, закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, арешт з майна боржника накладений постановою державного виконавця, знято не було.

Тобто, ОСОБА_1 була боржником по цивільній справі № 2-2341, яка розглядалась Дарницьким районним судом міста Києва і відповідно боржником у виконавчому провадженні № 33709766, у зв`язку з чим, з метою вирішення питання про зняття арешту з майна, остання має право на звернення до суду саме зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, оскільки зняття арешту з майна боржника є процесуальною дією саме державного виконавця.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахувавши вищенаведене, дійшов помилкового висновку про те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку встановленому Розділом VII ЦПК України та відмовив скаржнику у відкритті провадження у справі.

Згідно п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності підстав для скасування ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 17 січня 2022 року та направлення її для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 17 січня 2022 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Т.О. Невідома

В.А. Нежура