Справа № 686/2403/21
Провадження № 2/686/1756/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2022

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Салоїд Н.М.,

з участю секретаря судового засідання - Лоб І.А.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

та представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у залі суду в м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, служба в справах дітей Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

В січні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав стосовно малолітньої дитини - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування своїх вимог вказувала, що у листопаді 2012 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу у них з відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 .

Спільне життя з відповідачем не склалося, і рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 06.05.2014 року шлюб між ними розірвано, з цього часу відповідач дитини не бачив.

Відповідач жодним чином дитиною не цікавиться, не виконує своїх батьківських обов`язків, не спілкується з сином та не забезпечує його гармонійний розвиток, не піклується про дитину не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не спілкується з дитиною і не бажає такого спілкування. Зазначає, що їхній син проявляє прихильність до неї, його матері, і вона здатна в повній мірі забезпечити належний догляд за дитиною та створити на необхідні належні умови проживання дитини. Посилаючись на те, що відповідач свідомо без поважних причин ухиляється від виховання сина, позивачка просить позбавити його батьківських прав.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримала просять його задовольнити та врахувати те, що за час проживання позивачки разом із сином, відповідач не намагався брати участь у вихованні сина. Крім того, оспорював батьківство щодо нього, тривалий час аліментів не сплачував та мав заборгованість зі сплати аліментів. У неї є чоловік, який забезпечує його гармонійний розвиток та замінює йому біологічного батька.

Відповідач та її представник заявленого позову не визнали. Не заперечували факту, що певний час він не брав участі у вихованні дитини, не сплачував аліментів на утримання дитини та мав заборгованість з сплати аліментів, оспорював батьківство, однак після проведення генотипоскопічної експертизи на предмет встановлення батьківства він з часом погасив заборгованість. Позивачка не дає можливості спілкуватись з дитиною, з часу початку воєнних дій знаходилась із сином за межами України, а повернувшись посилається на те, що дитина залишилась в Республіці Польща, хоча такий факт є неправдивим.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Лісовогринівецької сільської ради, як органу опіки і піклування надала висновок органу опіки і піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 . Подала заяву про розгляд справи за відсутності повноважного представника.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 28.01.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Відповідач відзиву на позов не подав,заявив клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 04 серпня 2021 року провадження по справі зупинено до вирішення позову про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька.

01 грудня 2021 року відновлено провадження у справі.

14.04.2022 року орган опіки та піклування Лісовогринівецької сільської ради надав висновок про недоцільність позбавлення відповідача ОСОБА_4 батьківських прав відносно сина малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та заяву про слухання справи за відсутності повноважного представника третьої особи.

02.11.2022 року ухвалено рішення у справі.

3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Заслухавши доводи позивача та її представника, заперечення відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ "Про охорону дитинства" встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис за № 724.

З жовтня 2013 року сторони проживають окремо, відносин не підтримують. Син сторін, ОСОБА_5 , проживає з матір`ю, позивачкою у справі, в м. Хмельницькому за її місцем проживання, батько дитини, відповідач, мешкає окремо. Зазначені обставини визнаються учасниками справи.

14 квітня 2022 органом опіки та піклування Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області надано висновок про недоцільність позбавлення відповідача ОСОБА_4 батьківських прав щодо неповнолітньої дитини, сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із змісту даного висновку вбачається, що батько ОСОБА_4 який проживає в АДРЕСА_3 з дитиною не проживає, дитина проживає з матір`ю, батько час від часу спілкується із сином, хоча матір забороняє бачитися з ним. Матір з дитиною проживає за межами країни, тому обстежити житлово-побутові умови проживання є неможливим.

Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони позивачки сусідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суду пояснили, що відповідач після розлучення з позивачкою не проживає, дитину виховує ОСОБА_3 сама. Вони не бачили, щоб батько приїжджав до дитини, чи зустрічався з дитиною нічого сказати не можуть. Зі слів матері ОСОБА_11 батько дитини телефонував позивачці стосовно сина.

Відповідно до частини першої-четвертої статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав, передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України, суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Вказаний захід впливу підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи), що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на від 03 грудня 1986 року).

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

З огляду на викладене, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з сином та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав позов задоволеним бути не може, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про обставини, які б свідчили про тривалу винну поведінку відповідача щодо сина, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

Доводи представника позивача про те, що відповідач жодним чином не намагався брати участь у вихованні спільної дитини та впродовж 2021 року жодного разу не спілкувався з сином, є безпідставними, оскільки свідки допитані судом повідомили, що батько спілкувався із матір`ю дитини стосовно сина, тому судом не встановлено винної поведінки відповідача. Не впливає на вирішення спору на думку суду подання позову батьком про виключення з актового запису відомостей про батька, адже як пояснила представник відповідача він був викликаний повідомленням матері дитини, що він не є її батьком.

Згідно ч. 6. ст. 19 СК Кодексу, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Не заслуговує на увагу посилання представника позивача на висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно сина, оскільки хоча й він має рекомендаційний характер, однак суд не знаходить підстав для його критичної оцінки, він є достатньо обґрунтованим та оцінюється в сукупності з іншими доказами відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 цього ж кодексу передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного суду України п.п. 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Згідно ч. 2 п. 18 вказаної Постанови Пленум Верховного суду України, суд, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей), поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Вирішуючи даний спір, суд погоджується з висновком органу опіки і піклування від 14.04.2021 року щодо недоцільності позбавлення відповідача ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з таких підстав.

Як вбачається зі змісту даного висновку, ОСОБА_3 перебувала на території Німеччини у зв`язку із введенням військового стану на території України, з її слів з початку військового стану батько не поцікавився безпекою сина та не вжив заходів щодо потреб дитини у цей час, не цікавиться дитиною не піклується про неї та дуже рідко з ним спілкується. Однак, під час перебування позивача з дитиною за межами країни відповідач не мав реальної можливості спілкуватися з дитиною та брати участь у його вихованні, що свідчить про недоведеність тривалої винної поведінки батька, доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та мотивів такого рішення. Висновок зроблений з урахуванням усіх обставин справи, є достатньо обгрунтованим, а тому суд вважає, що даний висновок не суперечить інтересам дитини.

Оцінюючи докази у їх сукупності та враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки для відповідача як батька дитини (ст. 166 СК України), суд вважає, що позбавлення його батьківських прав можливе лише тоді, коли змінити його поведінку в кращу сторону неможливо.

При цьому суд враховує, що відповідач виконував свої обов`язки по вихованню сина ОСОБА_5 недостатньо, тривалий час не сплачував аліментів, хоча згодом погасив усю заборгованість зі сплати аліментів, однак не втратив інтересу до сина, про що свідчать встановлені в судовому засіданні обставини. Свідомого і грубого нехтування відповідачем батьківських обов`язків при розгляді даної справи не встановлено. На думку суду, в даному випадку відсутність належної участі відповідача в зустрічах з дитиною та у його вихованні, починаючи з жовтня 2013 року пов`язане із припиненням сімейних відносин з матір`ю дитини.

Вирішуючи даний спір, суд враховує і те, що до відповідача раніше не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання сина.

Таким чином, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, а також усі обставини даної справи у їх сукупності, в тому числі і те, що особисті відносини сторін мають конфліктний характер, вік дитини, яка, на даний час, не досягла десятирічного віку, відсутність можливості систематичного особистого спілкування відповідача з дитиною у зв`язку з віддаленістю їх проживання, те, що відповідач не тривалий період часу неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування крайнього заходу впливу до відповідача - позбавлення його батьківських прав, а тому в позові слід відмовити.

При цьому, з метою забезпечення справедливої рівноваги прав матері, з якою проживає дитина, прав батька дитини, який під бажає брати участь у вихованні дитини, та для забезпечення прав малолітньої дитини, найкращі інтереси якої є предметом основного піклування їх батьків, суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина, поклавши на орган опіки та піклування Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району контроль за виконанням ним батьківських обов`язків протягом одного року.

Суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача не сприятиме захисту інтересів малолітньої дитини щодо її права на батьківське піклування, не відповідатиме інтересам дитини, та не приймає до уваги пояснення представника позивача про те, що права та інтереси дитини не будуть порушені, оскільки у її вихованні приймає участь чоловік позивачки.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 49, 77, 78, 80, 81, 82 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, статей 150,164,166 Сімейного кодексу України, суд, -

У х в а л и в:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і покласти на орган опіки та піклування Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району контроль за виконанням ним батьківських обов`язків протягом одного року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , зареєстрована АДРЕСА_1 , РНОП НОМЕР_2 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований АДРЕСА_2

Третя особа: орган опіки та піклування Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району , с. Лісові Гринівці Хмельницького району, вул. Центральна, 4

Повний текст рішення складено 04.11.2022 року

Суддя: