КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3908/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2022року місто Київ

справа № 760/1069/21

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Калініченко О.Б., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2021 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 15 липня 2013 року у розмірі 16285,28 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 13119,11 грн.; заборгованості за нарахованими відсотками - 3166,17 грн.

В обґрунтування вимог посилався на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву №б/н від 15 липня 2013 року.

Вказував, що відповідач при підписанні анкети - заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Зазначав, що заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Посилався на те, що відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 20000грн.

Зазначав, що банк щодо зміни кредитного ліміту керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Позивач вказував, що банк свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачу кредит у повному обсязі, однак останній умови кредитного договору не виконує, грошові кошти не повертає, а тому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК»відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог посилався на те, що на підставі анкети-заяви №б/н від 15 липня 2013 року відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_1 , на яку встановлено кредитний ліміт 20000 грн.

Вказував, що відповідач звертався до банку з метою перевипуску картки.

Зазначав, що під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці.

Посилався на те, що вказані обставини підтверджуються, зокрема, наявними в матеріалах справи розрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідача, довідками банку про зміну умов кредитування та про видані картки.

Вказував, що у виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, отримання ним коштів через банкомата, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

Відзиву на апеляційну скаргу позивача до Київського апеляційного суду не надійшло.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до положень статтей 526, 530, 610, ч.1 статті 612 ЦК Українизобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексусторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 липня 2013 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку для індивідуальних клієнтів.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис в анкеті-заяві.

Вказана анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію.

Проте, у зазначеній анкеті-заяві не зазначено, яку саме картку відповідач бажає оформити, не зазначено даних про умови кредитування, в тому числі - кредитний ліміт, які проценти встановлено за користування кредитом, строк договору, які штрафні санкції передбачені за несвоєчасне погашення кредиту, розмір комісії.

Як вбачається з матеріалів справи, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вказаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні правові підстави для задоволення позову щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками.

Відмовляючи у задоволенні позових вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що стверджуючи про факт надання відповідачу кредиту шляхом встановлення кредитного ліміту на видану останньому кредитну картку, позивач не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, яким би підтвердив, що відповідачу видавалася картка та якого саме виду, що йому відкривався картковий рахунок, а відтак, і встановлений розмір наданого кредиту.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо підстав відмови у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, виходячи з наступного.

Позивач, на підтвердження своїх вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту надав суду три розрахунки заборгованості за договором №б/н від 15 липня 2013 року станом на 31 травня 2015 року, станом на 31 березня 2019 року та 29 грудня 2020 року, довідку про видачу кредитних карток, довідку про зміну умов кредитування, виписку по рахунку станом на 30 грудня 2020 року за період з 15 липня 2013 року по 01 жовтня 2020 року.

Як вбачається з довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідачу було видано наступні кредитні картки:

№ НОМЕР_1 , дата відкриття 15 липня 2013 року, термін дії до 06/17;

№ НОМЕР_2 , дата відкриття 15 липня 2013 року, термін дії до 07/17;

№ НОМЕР_3 , дата відкриття 27 березня 2016 року, термін дії до 03/20;

№ НОМЕР_3 , дата відкриття 27 березня 2016 року, термін дії до 03/20;

№ НОМЕР_4 , дата відкриття 26 травня 2017 року, термін дії до 05/21;

№ НОМЕР_5 , дата відкриття 04 червня 2019 року, термін дії до 02/23.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача (договір б/н), старт карткового рахунку № НОМЕР_1 був визначений 15 липня 2013 року та встановлений кредитний ліміт у розмірі 0,00 грн., який неодноразово був як збільшений: 04 червня 2019 року до 20000 грн., так і зменшений: 19 вересня 2019 року до 16610 грн., 30вересня 2019 року до 16110 грн., 17жовитня 2019 року до 14730 грн., 20 листопада 2019 року до 13800 грн., а 04 травня 2020 року до 0,00 грн.

Позивач також на підтвердження своїх вимог надав виписку за договором б/н станом на 30 грудня 2020 року за період з 15 липня 2013 року по 01 жовтня 2020 року на підтвердження руху коштів по картковим рахункам: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 .

Як вбачається з матеріалів справи, останнім днем дії карток, які були випущені для відповідача на виконання договору б/н від 15 липня 2013 року є: НОМЕР_1 - 30 червня 2017 року, а № НОМЕР_2 - 31 липня 2017 року.

Відтак, у межах строку кредитування до 30 червня 2017 року по картці № НОМЕР_1 та до 31 липня 2017 року по картці № НОМЕР_2 відповідач мав повертати позивачеві кредит.

При цьому, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 13119,11 грн., яка утворилася станом на 29 грудня 2020 року.

З розрахунку заборгованості станом на 31 березня 2019 року вбачається, що заборгованість відповідача по поточному тілу кредиту станом на 30 червня 2017 року становить 0,00 грн., станом на 31 липня 2017 року - 0,00 грн.

З виписки по картковихрахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , яка долучена до матеріалів справи вбачається, що по вказаним рахункам відповідачем проводились операції як щодо отримання кредитних коштів, так і погашення заборгованості по кредиту.

При цьому, з виписки вбачається, що остання операція по рахунку № НОМЕР_2 була проведена 04 травня 2017 року та заборгованість по вказаному рахунку відсутня залишок після операції 2552,97 грн.

Посилання позивача на те, що відповідач звертався до банку з метою перевипуску картки, колегія суддів не бере до уваги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, останнім днем дії карток, які були випущені для відповідача на виконання договору б/н від 15 липня 2013 року є: НОМЕР_1 - 30 червня 2017 року, а НОМЕР_2 - 31 липня 2017.

При цьому, картки, які ніби-то були перевипущені на виконання договору б/н від 15 липня 2013 року були видані відповідачу 27 березня 2016 року (НОМЕР_3) та 26 травня 2017 року (НОМЕР_4), тобто раніше, ніж закінчувався строк дії карток, які були видані на виконання зазначеного договору б/н.

Картка № НОМЕР_5 була видана 04 червня 2019 року, тобто майже через 2 роки після закінчення строку дії карток № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 .

При цьому, матеріали справи не містять письмових договорів, укладених між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 про встановлення кредитного ліміту на платіжні картки: № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , зокрема анкети-заяви на видачу кредиту, підписаної відповідачем.

З вищевикладеного вбачається, що у справі відсутні належні докази, що картки: № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 банк видавав ОСОБА_1 саме на виконання та (або) пролонгацію кредитного договору б/н від 15 липня 2013 року і судом апеляційної інстанції таких обставин не встановлено.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти по договору №б/н від 15 липня 2013 року були повернуті АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в добровільному порядку, правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредитуу розмірі 13119,11 грн. відсутні.

Відповідно до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати у доповненні або зміні його мотивувальної частини.

З урахуванням наведеного, оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення простроченого тіла кредиту підлягає зміні, шляхом викладення мотивувальної частини рішення суду першої інстанції в цій частині в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року в частині відмови у задоволенні вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення простроченого тіла кредиту змінити, шляхом викладення мотивувальної частини рішення суду першої інстанції в цій частині в редакції цієї постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: