КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 755/2224/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7246/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Гаврилова О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та способу їх стягнення,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 11 лютого 2022 року,

встановив:

у лютому 2021 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила збільшити розмір аліментів, встановлений рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 13 грудня 2013 року в розмірі 1 000 грн., та стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що син перебуває на її утриманні, а відповідач сплачує аліменти, розмір яких є недостатнім для гармонійного розвитку дитини.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 11 лютого 2022 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 13 грудня 2013 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. Позивач зазначала, що вказаний розмір аліментів є меншим, від встановленого законом мінімуму, грошових коштів в зазначеному розмірі для гармонійного розвитку дитини не вистачає, відповідач рішення суду виконує лише частково та має заборгованість, у зв`язку з чим просила змінити розмір та спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми 1000 грн. на 1/4 частину доходу відповідача..

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 11 лютого 2022 року у задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було наведено підстав для зміни розміру аліментів у відповідності до вимог ст.192 СК України та способу їх стягнення. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 192 СК України, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВРУ №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 березня 2011 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 у шлюбі народився ОСОБА_4 . Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 06 березня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1 000 грн. щомісячно починаючи з 14 листопада 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що аліменти, які сплачуються відповідачем, є меншими від мінімального гарантованого розміру аліментів. Зазначала, що дитина потребує коштів на навчання та розвиток, а її доходів не вистачає на повноцінне утримання дитини, у зв`язку з чим вважала за доцільне змінити розмір аліментів та спосіб їх стягнення.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що майновий стан відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти в розмірі, заявленому в позовній заяві, тоді як доходів позивача не вистачає для утримання дитини. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки будь-яких доказів на підтвердження власних доходів або доходів відповідача до матеріалів справи надано не було.

При зверненні до суду з позовом та апеляційною скаргою позивач не зазначала, що їй відомо про матеріальний стан відповідача, чи він працевлаштований, чи дозволяє його матеріальний стан та стан здоров`я сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі, про стягнення якого вона просить. Клопотань про витребування доказів майнового стану відповідача позивач також не заявляла.

Не може бути підставою для задоволення позовних вимог та збільшення розміру аліментів і твердження позивача про те, що аліменти, які сплачуються відповідачем, є меншими за мінімальний гарантований розмір.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Порядок стягнення аліментів визначений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та Розділом XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮ України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція).

Згідно з ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Судом першої інстанції було зроблено вірний висновок про те, що саме по собі збільшення мінімального гарантованого розміру аліментів не є підставою для зміни розміру аліментів, встановлених рішенням суду, що відповідає висновку, зробленому Верховним Судом у постанові від 12 вересня 2018 року (справа №459/2181/17).

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не в повному обсязі виконує рішення суду про стягнення з нього аліментів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, не можуть бути підставою для зміни розміру аліментів та способу їх стягнення, оскільки позивач не позбавлена права звернутись з вимогами про стягнення на свою користь заборгованості зі сплати аліментів.

Посилання скаржника на те, що зміна способу стягнення аліментів є її правом також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки доказів про те, які доходи отримує відповідач, та чи буде відповідати інтересам дитини стягнення аліментів у частці від доходу, а не твердій грошовій сумі, до суду не надано.

Крім того, не може бути підставою для скасування рішення суду саме по собі посилання скаржника в апеляційній скарзі на позиції Верховного Суду, викладені в постановах у справах з подібними правовідносинами. При зверненні до суду позивачем не було надано будь-яких доказів на підтвердження розміру витрат, які здійснюються нею для утримання дитини, не надано доказів на підтвердження її майнового та сімейного стану. Твердження позивача про наявність підстав для зміни розміру аліментів та способу їх стягнення не підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому є припущеннями.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 11 лютого 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді