Справа №949/1106/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2022 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Отупор К.М.,

при секретарі судових засідань Пінчук О.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Богельського І.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

співвідповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , співвідповідачів: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та просить суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в два місяці після набрання рішення суду законної сили.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначила, що її батьками були ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Її мати ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а батько ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті матері, вона довгий час проживала зі своєю бабусею ОСОБА_10 та її чоловіком ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Після перенесеного 24 березня 2020 року її баба ОСОБА_10 повідомила її про те, що вона склала на неї заповіт, який знаходиться у шафі разом з усіма документами. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_10 померла. Після смерті ОСОБА_10 відкрилася спадщина. Однак, як виявилось, у заповіті зазначено, що до складу спадщини входить 2/3 частини квартири, яка розташована в АДРЕСА_1 . Проте, поряд із заповітом та іншими документами, що були в зазначеній вище шафі, був також заповіт, яким померлий ОСОБА_7 заповів їй 1/3 частину тої ж квартири, яка розташована в АДРЕСА_1 . Раніше про даний заповіт їй не було відомо. У липня 2020 року вона звернулася до приватного нотаріуса Дубровицького районного нотаріального округу Рівненської області Чубая О.С. для видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 . Однак їй було відмовлено, про що видано постанову, оскільки на момент смерті спадкодавця ОСОБА_7 , вона не проживала з ним за адресою: АДРЕСА_1 та не звернулася до нотаріуса протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини. Оскільки вона не знала про наявність заповіту, складеного на її користь, а спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_7 не заводилася, то вважає поважними причини пропуску нею строку прийняття спадщини, що є підставою для визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Під час проведення підготовчого засідання у справі, за клопотанням представника позивача - адвоката Богельського І.В., ухвалою суду від 09 грудня 2021 року, до участі у справі залучено в якості співвідповідачів дітей спадкодавця ОСОБА_7 , а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Богельський І.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задоволити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та обґрунтував свою позицію у поданому відзиві на позовну заяву з якого вбачається, що він вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , який на випадок своєї смерті зробив розпорядження щодо належної йому на праві власності 1/3 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яку заповів своїй онуці ОСОБА_1 , склавши заповіт. Дружина ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , зробила розпорядження щодо 2/3 частин цієї ж квартири у своєму заповіті, згідно якого заповіла належну їй частину квартири своїй онуці ОСОБА_1 ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після смерті ОСОБА_10 , позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак постановою приватного нотаріуса Дубровицького районного нотаріального округу Рівненської області Чубая О.С. від 23 липня 2020 року, позивачу відмовлено у заведенні спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що їй не було відомо про існування заповіту на її ім`я, складеного чоловіком її баби ОСОБА_7 , і що про його існування вона дізналася випадково після смерті своєї баби ОСОБА_10 , вважаючи це поважною причиною пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини.

У своєму відзиві, відповідач ОСОБА_2 погоджується з тим, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Однак зауважив, що у будь-якому разі причини, за яких особа не була обізнана про наявність заповіту на її користь, підлягають встановленню з огляду на конкретні обставини справи та встановлення яких може слугувати безумовною підставою для відмови у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

У зв`язку з наведеним, просить в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за повітом після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Співвідповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання в якому просить розглянути справу без його участі, оскільки за станом здоров`я він не може прибути на судовий розгляд. При цьому зазначив, що проти задоволення позову не заперечує.

Співвідповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечив проти задоволення позову.

Співвідповідач ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, надіславши до суду клопотання про проведення розгляду справи без її участі, зазначивши, що не заперечує проти визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за повітом після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд, вислухавши сторони, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , про що 25 березня 2019 року Дубровицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.9).

Судом встановлено, що 18 грудня 1998 року ОСОБА_7 складено заповіт на користь ОСОБА_1 , який посвідчено державним нотаріусом Дубровицької райдержнотконтори Рівненської області Токовим В.Г. та зареєстрований в реєстрі за №3787.

Згідно заповіту ОСОБА_7 на випадок своєї смерті заповів ОСОБА_1 належну йому на праві власності 1/3 квартири, яка розташована в АДРЕСА_1 (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_10 , про що 15 квітня 2020 року Дубровицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.10).

ОСОБА_10 17 грудня 1998 року складено заповіт на користь ОСОБА_1 , який посвідчено державним нотаріусом Дубровицької райдержнотконтори Рівненської області Токовим В.Г. та зареєстрований в реєстрі за №3786.

Згідно заповіту ОСОБА_10 на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_1 належну їй на праві власності 2/3 квартири, яка розташована в АДРЕСА_1 (а.с.11).

Відповідно до ст. 1255 ЦК України, нотаріус, інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту.

Як встановлено в ході розгляду справи, позивачу ОСОБА_1 про наявність заповіту ОСОБА_10 , остання їй повідомила перед смертю.

Проте, про наявність заповіту ОСОБА_7 на її ім`я, позивач не знала, оскільки їй про це ніхто не говорив, а знайшла його поряд із заповітом ОСОБА_10 та іншими документами, що були в шафі.

Позивач вказує, що після того, як дізналася про існування заповіту ОСОБА_7 , звернулася до приватного нотаріуса Дубровицького районного нотаріального округу Чубая О.С. для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7 .

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Дубровицького районного нотаріального округу Чубая О.С. від 03 липня 2020 року (а.с.15), нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки на момент смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_1 не проживала із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 та не зверталася до нотаріуса протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини.

З вказаної постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, не вбачається, що будь-які особи зверталися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 спадкова справа не заводилася.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Отже, відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України.

У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України)

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Крім того, згідно роз`яснень, що містяться в п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17, провадження № 61-38298св18.

04 березня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №133/1880/18, провадження № 61-12000св19 вказав, що у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

У даному випадку суд також враховує позиції Верховного Суду, висловлені у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17 про необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі та в постанові від 22 грудня 2021 року у справі № 703/4978/19 про те, що неповідомлення нотаріусом спадкоємця про заповіт є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Так, зокрема, відповідно до положень статті 63 Закону України "Про нотаріат" в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та повідомляє про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі відповідає правовому висновку, зроблений у Постанові Верховного суду від 28 жовтня 2019 по справі № 761/42165/17-ц, провадження № 61-49121св18.

Окрім того, Верховним судом у постанові № 681/203/17-ц від 17 жовтня 2018 року викладено позицію про необхідність дослідження у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, чи вчиняв нотаріус дії для повідомлення позивачів про відкриття спадщини, чи здійснював їх виклик як спадкоємців за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця та не врахував принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, слід враховувати чи пропущений позивачем строк для подання заяви про прийняття спадщини є значним.

З досліджених у судовому засіданні доказів, не вбачається, що після смерті ОСОБА_7 була заведена спадкова справа, як і жодних даних про вчинення нотаріусом будь яких дій щодо визначення кола спадкоємців чи виклику спадкоємців за заповітом для прийняття спадщини.

Разом з тим, судом встановлено, що проміжок часу з якого позивач дізналася про існування заповіту, складеного ОСОБА_7 і до моменту звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, є незначним.

В той же час, факт необізнаності особи про наявність заповіту може бути спростовано шляхом надання суду інших доказів, що свідчать про протилежні обставини, однак матеріали справи таких доказів не містять.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Із врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 була необізнана про наявність заповіту, складеного ОСОБА_7 на її користь, оскільки спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_7 не заводилася, й відповідно не вчинялися нотаріусом дії для повідомлення позивача, як спадкоємця за заповітом про відкриття спадщини, як і не здійснення його виклику як спадкоємця, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчить про поважність причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7 , тому відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення їй додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

На переконання суду, строк у два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили, як просить у позовній заяві позивач, буде достатнім строком для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, і тому позов слід визнати обґрунтованим та задовольнити.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 1233, 1235, 1270, 1272 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 23, 76-78, 81, 89, 141, 265, 352, 354, 355 ЦПК України суд -,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити. Позов задовольнити.

Визначити ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_5 , додатковий строк тривалістю два місяці з моменту набрання даним рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині 2 статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

У відповідності до підпункту 15.5) пункту 15 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне рішення суду складено 21 листопада 2022 року.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду: Отупор К.М.