Справа № 297/2423/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого ГАЛ Л. Л., за участю секретаря Адамчо К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лісоіндустрія» про стягнення заробітної плати,

встановив:

ОСОБА_1 , мешканець АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , в інтересах якого діє адвокат Мензак Ю.Ю., звернувся до суду із позовною заявою до ТОВ «Лісоіндустрія», розташованого за адресою м. Берегове, вул. Фабрична, 53, , про стягнення невиплаченої заробітної плати у розмірі 30 270,96 грн..

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 з 15 квітня 2013 року по 30 червня 2020 року працював на ТОВ «Лісоіндустрія». Починаючи з січня 2020 року було припинено виплату заробітної плати. Постійно обіцяли сплатити, тому працював у надії, що виплату буде зроблено, однак така так і не послідувала. Після звільнення пропонували виплату зарплати товаром, тобто, паркетом, однак позивача такий варіант не влаштовував, так як не знав, кому паркет потім продати. Згідно розрахунків директора відповідача ОСОБА_2 , у січні 2020 року ОСОБА_1 повинні були сплатити 8421 грн., у лютому 5508 грн., у березні - 5400 грн. Компенсація за невикористану відпустку - 3870,96 грн. Сумарно - 23199 грн.. Разом з тим, проаналізувавши інформацію з індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форма ОК-5), позивач прийшов до висновку, що офіційно декларувалась сплата заробітної плати ОСОБА_1 у мінімальному розмірі. Разом з тим, нібито проводилась сплата заробітної плати у 2020 році 6 разів по 4900 грн.. Два місяці були без сплати заробітної плати. Крім того, не сплачено компенсацію за невикористану відпустку. У порядку позасудового врегулювання спору у січні 2022 року ОСОБА_1 було сплачено 3000 грн. Обіцяли сплатити пізніше залишок боргу, однак цього так і не було зроблено. Отже, йому, позивачу ОСОБА_1 , недоплатили заробітної плати 6*4900-3000+3870,96.

Позивач та його представник посилаючись на ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, ст.ст. 47, 116, 233 ч. 1 КЗпП України, ст.ст. 5, 8 Закону України «Про оплату праці» та правову позицію Верховного Суду у справі № 552/3404/17, просив стягнути з відповідача ТОВ «Лісоіндустрія» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату у розмірі 30 270,96 грн..

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача ТОВ «Лісоіндустрія» відзив на позовну заяву не поступив.

Вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 15 квітня 2013 року по 30 серпня 2020 року працював на ТОВ «Лісоіндустрія», що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с. 8).

30 серпня 2020 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, згідно наказу №16 від 30.08.2020 року (запис в трудовій книжці за №14)(а.с. 8).

Згідно наданої позивачем довідки (Форма ОК-5)у 2020 році йому була нарахована заробітна плата за січень, лютий, квітень, червень, липень, серпень у розмірі по 4900 грн. щомісяця (а.с. 9).

На виконання ухвали суду від 02.09.2022 року про витребування доказів, відповідачем ТОВ «Лісоіндустрія» 11.10.2022 року була надана письмова інформація наступного змісту: ОСОБА_1 працював в ТОВ Лісоіндустрія з 12.03.2013 р Наказ №1/К-37 від 15.04.2013 р. по 30.08.2020 р. Наказ № 16 від 30.08.2020 р. За період з 01.01.2020 по 30.08.2020 нараховано (з/та, компенсація невикористану відпустку) в сумі 29 400 грн. утримано податків (ПДФО, в/збір) - в сумі 5 733 грн.. Всього виплата на руки за період з 01.01.2020 по 30.08.2020 р в сумі 23 667,0 грн. З них виплачено:17.03.2020 6300 грн., 29.04.2020 - 5000 грн., 28.01.2021 -3000 грн.. Залишок не виплаченої (з/ти, компенсації за невикористану відпустку) складає 9367 грн.. Також відповідачем надано копію наказу на звільнення; копія відомості з підтвердженим підписом про отримання коштів від 17.03.2020р; копію видаткового касового ордеру від 29.04.2020 р; копію видаткового касового ордеру від 28.01.2021р (а.с. 29-33).

Статтею 47 ч. 1 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Так, згідно ст.116 КЗпП України При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Верховний Суд у постанові від 25.07.2018 року у справі № 552/3404/17 дійшов до такої правової позиції.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Аналізуючи зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Як частиною першою статті 94 КЗпП України, так і частиною першою статті 1 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" N 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 Кодексу і частині першій статті 1 ЗаконуУкраїни "Про оплату праці", як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)", за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя.

Таким чином, судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 у період з січня по серпень 2020 року нараховано заробітної плати в сумі 29 400 грн. (довідка форми ОК-5), з якого утримано 5733 грн. податків та військового збору, тобто підлягало виплаті на руки 23 667 грн.. При цьому, згідно видаткових касових ордерів позивач ОСОБА_1 отримав 17.03.2020 року 6300 грн., 29.04.2020 року 5000 грн., 28.01.2021 року 3000 грн., що підтверджуються його підписами на видаткових касових ордерах та на відомості заробітної плати (а.с. 31,32,33).

За таких обставин позовна вимога позивача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 30 270,96 гривень, підлягає до часткового задоволення, а саме на суму 9367 грн. (23667-6300-5000-3000=9367).

Рішення в частині стягнення нарахованої заробітної плати за один місяць в сумі 4900 грн. підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 19, 141, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, ст.ст. 47 ч. 1, 116 ч. 1, 233 КЗпП України,

рішив:

Позов ОСОБА_1 , мешканця АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лісоіндустрія», розташованого за адресою м. Берегове, вул. Фабрична, 53, - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лісоіндустрія» в користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 9367 (дев`ять тисяч триста шістдесят сім ) гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лісоіндустрія» в користь держави судовій збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 4900 (чотири тисячі дев`ятсот) гривень підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга може бути подана до суду апеляційної інстанції через Берегівський районний суд.

Суддя Лайош ГАЛ