Справа №760/7695/16-ц 2/760/3053/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді - Усатової І.А.,

за участю секретаря судового засідання - Омелько Г.Т.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач за первісним позовом ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, в якому просив поділити майно, що є їх з відповідачем спільною власністю та визнати за ним право власності на Ѕ частину автомобіля TOYOTA, модель RAV4.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 17.11.2010. Заочним рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 06.04.2015 шлюб між ними розірвано. Від даного шлюбу мають двох малолітніх дітей - ОСОБА_5 , 2008 р.н. та ОСОБА_6 , 2014 р.н.

У 2013 році в шлюбі було придбано автомобіль TOYOTA, модель RAV4, д.н.з. НОМЕР_1 , який є спільною сумісною власністю подружжя, а тому Ѕ частка його належить ОСОБА_3 .

Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом.

Ухвалою суду від 16.05.2016 відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, та призначено справу до судового розгляду.

18.08.2016 відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, в якій просить суд:

1. Встановити факт проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2005 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

2. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на:

- 1/2 частину житлового будинку загальною площею 206,7кв.м., житловою площею 130,6 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 539 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 8120571);

- 1/2 частину житлового будинку загальною площею близько 200 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ;

- 1/2 частину гаража № НОМЕР_2 , загальною площею 48,7кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна 8120571);

- 1/2 частину нежитлових приміщень, розташованих на першому поверсі будинку АДРЕСА_3 ;

- 1/2 частину складських приміщень, розміщених на території Жовтневого району м. Маріуполя Донецької області.

Протокольною ухвалою суду від 18.08.2016 зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, об`єднано їх в одне провадження.

Ухвалою суду від 18.08.2016 відстрочено ОСОБА_4 сплату судового збору за подання зустрічного позову до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя на 3 місяці, але не більше як до ухвалення судового рішення.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 12.10.2016 зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В.

23.05.2017 до суду надійшла заява ОСОБА_4 про зміну предмету зустрічного позову, в якій просила:

1. встановити факт проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 29 грудня 2009 року по 17 листопада 2010 року;

2. в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на:

- Ѕ частину будівельних матеріалів, зведених у формі житлового будинку загальною площею близько 200 кв.м., розташованого за адресою АДРЕСА_2 ;

- Ѕ частину гаража № НОМЕР_2 , загальною площею 48,7кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна 8120571).

В обгрунтування заяви, відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 зазначає, що з 17 листопада 2010 року до 06 квітня 2015 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Фактично подружні відносини між ними розпочались з 2005 року.

Вiд даних подружніх відносин та шлюбу мають двох спільних дітей - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказує, що шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Солом`янcького paйoнного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року.

Проте, фактично подружні відносини між нею та ОСОБА_15 існували і до реєстрації шлюбу. Як подружжя вони жили з 2005 року, мали спільний бюджет, спільне житло тощо. До реєстрації шлюбу в період фактичних подружніх відносин у них народився син - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після реєстрації шлюбу народилась донька - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

При цьому, до 28 грудня 2009 року ОСОБА_3 перебував в іншому зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 , з якою фактично не проживав з 2005 року.

Зазначає, що з огляду на вимоги норм ст. 74, 60, 61, 69, 71 СК України поділу між ними, як спільне майно, підлягає майно, набуте одним з них за період з 29 грудня 2009 року по 2014 рік за спільні кошти. А саме, 20 серпня 2010 року на підставі рішення Мелекінської сільської ради ОСОБА_3 набув право приватної власності на гараж № НОМЕР_2 загальною площею 48,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . Також на земельній ділянці АДРЕСА_2 у період з літа 2010 року по 2013 рік ними, як подружжям, було збудовано житловий будинок (елінг) загальною площею близько 200 кв.м., який не було введено в експлуатацію.

Вказує, що подружні відносини між нею та ОСОБА_3 фактично припинено з 2014 року.

Вищезазначене стало підставою для звернення до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Протокольною ухвалою суду від 07.09.2018 задоволено клопотання ОСОБА_4 про прийняття заяви про зміну предмету зустрічного позову.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 18.02.2019 зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Усатової І.А.

Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 03 вересня 2019 року у задоволенні клопотання представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним - ОСОБА_11 про призначення судової будівельно-технічної експертизи у справі за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, відмовлено.

Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 10 червня 2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним - ОСОБА_11 про призначення судової будівельно-технічної експертизи у справі за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16.10.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_4 вх..№75890 від 08.10.20202, та апеляційну скаргу ОСОБА_4 вх..№76220 від 09.10.2020 на ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 10 червня 2020 року повернуто скаржнику.

Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 23 грудня 2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про передачу справи за підсудністю, відмовлено.

Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_3 у судовому засіданні первісний позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві, та надані докази. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_4 в судовому засіданні в задоволенні первісних позовних вимог просили відмовити, зустрічну позовну заяву, з урахуванням заяви про зміну предмету зустрічного позову, підтримав та просив задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені у ній, та надані докази. Окрім того посилався на те, що на момент звернення позивачем до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя та станом на момент розгляду справи, у ОСОБА_4 відсутній автомобіль, який просить поділити як спільне майно подружжя відповідач, а також автомобіль з номерним знаком, який зазначає відповідач не існує загалом.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, врахувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази, прийшов до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_4 17.11.2010 зареєстрували шлюб у Центральному відділі реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім`ї (актовий запис № 3507), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 .

Згідно наявного в матеріалах справи свідоцтва про народження НОМЕР_4 , виданого 04.04.2008 Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №147, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_5 . Батьком дитини вказаний ОСОБА_3 , матір`ю - ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 народила дитину, доньку ОСОБА_6 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 25 березня 2014 року.

Відповідно до Свідоцтва про народження батьком дитини зазначено відповідача ОСОБА_3 .

З наявних в матеріалах справи доказів та шляхом огляду Єдиного державного реєстру судових рішень, судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24 травня 2019 року у справі №760/12439/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 04.11.2019, позов ОСОБА_12 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Печерський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини задоволено.

Визнано ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народженої ОСОБА_4 .

Внесено зміни до актового запису № 683 від 25 березня 2014 року про народження дитини, складеного Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, вказавши в графі «батько»- ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у відомостях про прізвище, ім`я, по батькові дитини зазначити « ОСОБА_13 ».

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/2599/15-ц від 06.04.2015, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києві від 31.03.2016, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , зареєстрований 17.11.2010 Центральним відділу реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 3507 - розірвано.

Підставою для звернення до суду з первісними та зустрічними позовними вимогами стало те, що сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти придбано певне рухоме та нерухоме майно.

Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , між сторонами не досягнуто, в зв`язку з чим сторони звернулися до суду.

Вирішуючи по суті даний спір, який виник між сторонами, щодо поділу майна подружжя, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).

Відповідно до ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, через формулювання її ознак.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 372 ЦК України визначено, що майно яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі такого поділу, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено законом або домовленістю між ними.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України).

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання, виготовлення, спорудження) майна за час шлюбу. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Якщо у відповідному документі (договорі купівлі-продажу, договорі про державну реєстрацію прав та їх обтяжень) власником чи набувачем вказано, лише чоловіка, це ще не значить, що він є одноосібним власником майна.

Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Встановлено, що за час спільного проживання сторонами (подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ) набуто у власність транспортний засіб TOYOTA RAV4, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 та первинно зареєстровано 25.10.2013 за ОСОБА_4 , що підтверджується інформаційною довідкою РСЦ МВС в м.Києві від 06.11.2019 №31/26-758АЗ.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя; нормативно-правовий акт № 11 від 21.12.2007 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Суд не приймає до уваги доводи сторони відповідача за первісним позовом щодо відсутності у ОСОБА_4 як на момент звернення ОСОБА_3 до суду з позовом, так і на даний час автомобіля TOYOTA RAV4, який позивач за первісним позовом просить поділити як спільне майно подружжя, з огляду на таке.

З наявної в матеріалах справи відповіді Регіонального сервісного центру МВС в м.Києві №31/26-11456, що надійшла до суду 12.09.2016 вбачається, що 27.10.2015 здійснено перереєстрацію транспортного засобу TOYOTA RAV4, 2013 року випуску, кузов № НОМЕР_6 , н.з. НОМЕР_7 видачею нового номерного знаку НОМЕР_8 та свідоцтва про реєстрації серії НОМЕР_9 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса особи: АДРЕСА_4 .

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС в м.Києві на запит суду №31/26-758АЗ, що надійшла до суду 20.07.2020 вбачається, що згідно даних Єдиного державного реєстру Т3, транспортний засіб TOYOTA RAV4, кузов НОМЕР_6 , первинно було зареєстровано 25.10.2013 за ОСОБА_14 , ІПН НОМЕР_10 , видано номерний знак НОМЕР_1 . Разом з цим, згiдно даних Єдиного державного реєстру Т3, станом на 06.11.2019, транспортний засіб TOYOTA RAV4, кузов НОМЕР_6 , номерний знак НОМЕР_11 , зареєстровано за ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_10 .

Тобто, вбачається, що ОСОБА_14 здійснювалась перереєстрація транспортного засобу TOYOTA RAV4, кузов НОМЕР_6 , із видачею нового номерного знаку.

Судом не приймається до уваги позиція відповідача щодо того, що вказаний автомобіль, який є предметом поділу відсутній, виходячи з того, що на підтвердження таких доводів будь-яких доказів не надано, натомість матеріали справи місятть дві довідки: як на момент подачі позову, так і під час судового розгляду, з яких вбачається наявність такого автомобіля у ОСОБА_4 .

Суд, виходячи з вимог діючого законодавства, позбавлений права з власної ініціативи збирать докази. При цьому, ставити під сумнів вищезазначені довідки Регіонального сервісного центру МВС в м.Києві підстав немає. Будь-яких клопотань з цього приводу стороною відповідача за первісним позовом не заявлялось, а позиція представника відповідача під час судового розгляду справи свідчила про небажання доведення своїх вимог.

Таким чином, відповідачем за первісним позовом не надано суду належних доказів на підтвердження доводів щодо відсутності у неї автомобіля TOYOTA RAV4, кузов НОМЕР_6 , а наявні в матеріалах справи докази спростовують такі її доводи.

Вирішуючи питання про розподіл майна подружжя в натурі, суд враховує положення ст.71 СК України, а також встановлені судом обставини.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, заслухавши доводи сторін, оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що транспортний засіб TOYOTA RAV4, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , набутий сторонами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за час шлюбу, та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим, виходячи з положень ст.ст. 69, 70 СК України, вказане майно подружжя підлягає поділу в рівних частинах, а тому суд приходить до висновку про поділ вказаного майна між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем та відповідачем право власності по 1/2 частині кожному.

Вирішуючи вимоги зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Частиною 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що для визнання майна спільною власністю на підставі ст. 74 СК України, потрібно підтвердити факт проживання осіб однією сім`єю без шлюбу - у той період, коли було придбане спірне майно. Для цього важливе підтвердження фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, а також придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ВСУ від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом ОСОБА_4 просить суд встановити факт проживання ОСОБА_3 з нею однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 29 грудня 2009 року по 17 листопада 2010 року, а також визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за нею право власності на майно, набуте за даний проміжок часу, а саме:

- Ѕ частину будівельних матеріалів, зведених у формі житлового будинку загальною площею близько 200 кв.м., розташованого за адресою АДРЕСА_2 ;

- Ѕ частину гаража № НОМЕР_2 , загальною площею 48,7кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна 8120571).

Так, згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_12 , виданого 20.09.2010 Мелекінською сільською радою, та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №27365549 від 20.09.2010, вбачається, що гараж № НОМЕР_2 , загальною площею 48,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_3 20.08.2010.

З відповіді КП «Мангушське бюро технічної інвентаризації» на запит суду, вбачається, що право власності на будинок, загальною площею 200 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 у КП «Мангушське БТІ» не зареєстровано.

За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вбачається, що жодних доказів, які б підтверджували доводи ОСОБА_4 щодо існування між нею та ОСОБА_3 в період з 29 грудня 2009 року по 17 листопада 2010 року, відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та побуту, та придбання спірного майна за їх спільні сумісні кошти або спільною працею у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом не надала належних і допустимих доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу на час набуття ним майна.

При цьому, народження у сторін спільної дитини саме по собі не може доводити факт ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного позивачем періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю.

Зазначене підтверджується висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 182/670/15-ц.

За таких обставин, суд не вбачає за можливе встановлення факту проживання сторін однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період з 29 грудня 2009 року по 17 листопада 2010 року.

Відповідно до п.п.1-3 ч. 1 статті 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Враховуючи, що шлюб між сторонами було зареєстровано 17.11.2010, а у встановленні факту проживання сторін однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, до його реєстрації, судом відмовлено, майно, право власності на яке просить визнати ОСОБА_4 в порядку поділу спільного майна подружжя, є особистою власністю ОСОБА_3 та не підлягає такому поділу, оскільки набуте останнім до реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 .

Що стосується визнання за ОСОБА_4 права власності на Ѕ частину будівельних матеріалів, зведених у формі житлового будинку загальною площею близько 200 кв.м., розташованого за адресою АДРЕСА_2 , суд виходить з того, що позивачем за зустрічним позовом не надано достовірних доказів існування даної речі як у виді нерухомого майна, так і будівельних матеріалів.

При цьому, судом не приймається до уваги наданий позивачем електронний носій інформації з відеозаписом огляду вищезазначеного майна, як доказ належності його ОСОБА_3 , виходячи з наступного.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша, третя статті 12 ЦПК України).

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу (ч. 1, 2 ст. 100 ЦПК України).

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно статті 78 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Так, дані наданого позивачем відеозапису беззаперечно не свідчать про належність ОСОБА_3 такого майна у вигляді будівельних матеріалів.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.

Таким чином, на основі з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову та визнання в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину транспортного засобу, марки TOYOTA, модель RAV4, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 .

Разом з тим, вимоги зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя суд вважає безпідставними та необґрунтованими, а тому доходить висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Керуючись ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 258, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_13 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_5 ) право власності на Ѕ частину транспортного засобу, марки TOYOTA, модель RAV4, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Усатова І.А.