Справа № 570/1523/22
Номер провадження 2-др/570/5/22
Рівненський районний суд Рівненської області в особі:
судді Красовський О.О.
секретаря судових засідань Новоселецька М.В.
представника заявника - адвоката Дяденчука А.І.
державного виконавця Маркуца С.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне справу за заявою адвоката Дяденчука Анатолія Івановича про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення судових витрат, -
В провадженні Рівненського районного суду Рівненської області перебувала зазначена цивільна справа.
01.07.2022 року Рівненським відділом державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) через канцелярію суду було подано заперечення на заяву про ухвалення додаткового судового рішення щодо судових витрат на професійну правничу допомогу. Зазначають, що судові витрати, понесені скаржником під час розгляду справи, є надмірним, неспівмірним з обсягом наданих послуг та переслідують лише одну ціль - стягнути з держави безпідставно завищену суму судових витрат заради власної матеріальної вигоди. Тому, просять зменшити розмір понесених судових витрат скаржника на професійну правничу допомогу адвоката з розміру 10 000 грн. до 2 500 грн.
Адвокат Дяденчук А.І. в судовому засіданні заяву підтримав, просив її задоволити. Пояснив, що між Адвокатським об`єднанням «Скорпіон» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги. На виконання взятих на себе зобов`язань адвокатами об`єднання було забезпечено правовий супровід вказаної справи при розгляді її Рівненським районним судом Рівненської області. Вартість правової допомоги та порядок її оплати сторонами передбачені договором. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. В матеріалах справи наявні документи на підтвердження витрат на правову допомогу, і це підставою для задоволення заяви.
Державний виконавець в судовому засіданні просив зменшити розмір судових витрат, оскільки вони є завищеними, неспіврозмірними з обсягом наданих послуг. Додав, що він не зобов`язаний витрачати свій час на те, щоб у документах шукати дату народження боржника, тому вважає свої дії щодо відмови у відкритті виконавчого провадження правомірними.
Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява підлягає до задоволення.
Як вбачається з матеріалів справи, 19 травня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського районного суду Рівненської області зі скаргою на повідомлення державного виконавця Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Маркуца Святослава Олеговича про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 21 грудня 2021 року.
15 червня 2022 року Рівненським районним судом Рівненської області ухвалено рішення про задоволення скарги ОСОБА_1 на рішення державного виконавця у повному обсязі. Судом визнано протиправним та скасовано повідомлення від 21 грудня 2021 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. Зобов`язано Рівненський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) прийняти до виконання виконавчий лист, виданий Рівненським районним судом Рівненської області по справі №570/5559/17, щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 10 599 грн. 00 коп. та судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп.
За змістом ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За частиною першою, третьою статті 59 Основного Закону України кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.
Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Реалізуючи своє право на отримання професійної правничої допомоги, 17 травня 2022 року між Адвокатським об`єднанням «Скорпіон» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги.
Для належного виконання договору Клієнтом замовлено наступний вид правової допомоги:
- вивчення та юридична оцінка наданих Клієнтом документів, що мають значення для виконання умов договору;
- формування та узгодження правової позиції з Клієнтом;
- складення та подання до суду скарги на повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 21 грудня 2021 року в межах цивільної справи №570/5559/17;
- повний правовий супровід цивільного спору під час його вирішення судом першої інстанції;
- здійснення представництва, що полягає у забезпеченні реалізації прав і обов`язків Клієнта під час здійснення цивільного судочинства по вирішенню спору в суді першої інстанції;
- надання правових консультацій Клієнту з приводу замовленого ним виду правової допомоги.
У межах укладеного договору та на його підставі, за розпорядженням голови об`єднання Давидюка М.М. повноваження з надання правової допомоги ОСОБА_1 покладені на адвоката Дяденчука А.І., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії РН №1126 від 11.09.2014, та на Павлюка М.Г., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії РН №1437 від 27.07.2018, про що адвокатським об`єднанням сформовано та видано ордери про надання правової допомоги.
На виконання взятих на себе зобов`язань адвокатами об`єднання було забезпечено правовий супровід вказаної справи при розгляді її Рівненським районним судом Рівненської області.
При наданні правової допомоги повноважними представниками ОСОБА_1 вжито заходів щодо професійної підготовки до розгляду справи, забезпечено ґрунтовне вивчення чинного законодавства, якими врегульовуються спірні правовідносини сторін, проаналізовано практику застосування такого законодавства та практику Верховного Суду з приводу уже вирішення подібних спорів.
Адвокатами об`єднання було здійснено складання скарги на повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 21 грудня 2021 року, а також забезпечено реалізацію прав і обов`язків заявника під час здійснення цивільного судочинства щодо вирішення спору у справі №570/1523/22.
Повнота та належність виконання зобов`язань за договором про надання правової допомоги підтверджується складеним та підписаним сторонами актом передачі-прийняття наданої правової допомоги (акт №1 від 20 червня 2022 року), за змістом якого сторони визначили вид наданої правової допомоги, детальний її опис та обсяг, а також засвідчили відсутність у сторін договору будь-яких заперечень та зауважень з приводу його виконання.
Згідно ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Саме такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19.
Такий підхід щодо визнання фактично здійснених витрат за відсутності факту оплати випливає також із практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для застосування в Україні як джерело права в силу положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Так, у рішенні по справі «Бєлоусов проти України» ЄСПЛ дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, слід розглядати як фактично понесені, зазначивши наступне: «... хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Отже, представник заявника має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними».
Також, у справі «Тоб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» суд вказав, що, хоча заявник ще не оплатив адвокатські послуги, він зобов`язаний їх оплатити відповідно до договірних зобов`язань. Відповідно вважає ці витрати «фактичними».
При цьому на необхідності розгляду витрат, які підлягають оплаті, як фактичних для цілей компенсації наголошується і в Практичних рекомендаціях ЄСПЛ від 28.03.2007.
Тому фактичність витрат на правничу допомогу слід розглядати у широкому сенсі, включаючи не лише оплату таких витрат, але і виходячи власне з того, що достатньою є наявність відповідного договірного обов`язку. Відповідно, якщо договірний обов`язок щодо оплати наявний, то такого обов`язку достатньо для визнання витрат фактичними і такими, що підлягають компенсації. При цьому, визначаючи розмір гонорару за надання правової допомоги сторонами договору було враховано значимість цивільного спору для Клієнта, складність справи та роботи, що має бути виконана адвокатами об`єднання.
З огляду на викладене, гонорар адвоката за надану правову допомогу є співмірним, розумним, обґрунтованим та реальним.
Необхідність понесення витрат на професійну правничу допомогу зумовлено відсутністю у позивача спеціальних юридичних знань, специфічністю спору та важливістю її для позивача у справі.
За змістом ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На виконання вимог вказаної процесуальної норми закону подаємо суду копії договору про надання правової допомоги від 17 травня 2022 року, акту приймання-передачі наданої правової допомоги №1 від 20 червня 2022 року, рахунку №1 від 20 червня 2022 року.
Саме наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16.
Слід також зазначити, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі справа № 826/841/17.
При розгляді справи встановлено, що повернення виконавчого листа без виконання на підставі повідомлення від 26.01.2021 р. уже було предметом судового розгляду за відповідною скаргою стягувача. Рівненський апеляційний суд своєю постановою від 09.12.2021 скаргу стягувача задоволив, визнав повідомлення державного виконавця Коржаневської В.А. про повернення виконавчого документу протиправним та його скасував, а також зобов`язав Рівненський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) прийняти до виконання виконавчий лист, виданий Рівненським районним судом Рівненської області по справі № 570/5559/17 щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості 10 599 грн. та судовий збір 640 грн.
Апеляційний суд мотивував свою постанову тим, що відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документу без прийняття до виконання.
Попри вказані обставини та наявність зобов`язуючої постанови Рівненського апеляційного суду державним виконавцем Маркуцем С.О. згідно повідомлення від 21.12.2021 р. виконавчий лист повернуто без прийняття до виконання. Підстава повернення виконавчого листа аналогічна - невідповідність виконавчого листа вимогам п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника.
В судовому засіданні державний виконавець пояснив, що до його обов`язків не входить перевіряти всі документи, які стосуються заяви стягувача. Хоча у даному випадку очевидним є те, що державний виконавець віднісся до виконання своїх обов`язків вкрай несумлінно.
Згідно п. 1 ч. 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Згідно п. 3 ч. 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Статтею 141 ЦПК України визначено порядок подання сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) щодо понесених з розглядом справи витрат, зокрема, частиною 8 передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Оскільки, матеріалами справи в безспірному порядку підтверджується факт отримання заявником ОСОБА_1 правової допомоги адвоката та понесення ним витрат при розгляді Рівненським районним судом Рівненської області його скарги на рішення державного виконавця, розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, то за таких обставин, суд вважає за необхідне задоволити заяву.
Керуючись ст. 259, ст. 270 ЦПК України, суд, -
Стягнути з Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) грн. - понесені витрати на професійну правничу допомогу.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Суддя Красовський О.О.
Повне рішення суду складено 11 липня 2022 р.