Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 2-5868/08
Провадження 4-с/711/67/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року м.Черкаси

Придніпровський районний суду м. Черкаси в складі:

головуючого-судді - Піковського В.Ю.,

розглянувши в залі суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), -

в с т а н о в и в :

Скаржник ОСОБА_1 звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси на бездіяльність Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ).

Зазначено, що 09.01.2009 Придніпровським районним судом м. Черкаси, було видано виконавчі листи №2-5868, про стягнення з неї на користь ЖЕК ЖБК 258,50 грн. боргу та на користь держави 51 грн. державного мита.

На підставі вказаних виконавчих листів в Придніпровському відділі ДВС у м. Черкаси ЦМУЮ 9м. Київ) перебували виконавчі провадження №12103870 та №13824671, які були закінчені 28.04.2011 та 02.09.2010 відповідно.

Вказує, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.04.2004, їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . При цьому, під час підготовки до оформлення правочину щодо вказаного об`єкту нерухомості, нотаріусом їй було повідомлено про те, що згідно даних Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на належну їй квартиру зареєстровано обтяження №10470699, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 10.11.2010, виданої Придніпровським ВДВС ЧМУЮ. Наявність вказаного арешту перешкоджає нотаріусу здійснити реєстраційні дії щодо належної їй квартири.

За результатами її звернення до Придніпровського ВДВС у м. Черкаси, листом №29409 від 05.07.2022 їй було повідомлено, що відкриті відносно неї виконавчі провадження були закриті ще в 2010 та 2011 роках та наразі вони є знищеними, що в свою чергу унеможливлює зняття вказаного арешту державним виконавцем.

Таким чином, просить суд, поновити їй строк для подання скарги та зобов`язати Придніпровський ВДВС у м. Черкаси ЦМУЮ (м. Київ) зняти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та скасувати обтяження.

Ухвалою суду від 16.09.2022 поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду із скаргою на бездіяльність Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ); прийнято до провадження скаргу ОСОБА_1 та призначено справу до розгляду по суті.

Відзив на скаргу державним виконавцем не подано.

В судове засідання скаржник ОСОБА_1 та її представник не з`явилися, подала заяву в якій просила розгляд справи проводити без її участі.

В судове засідання представник ДВС не з`явився, до початку судового засідання держаний виконавець Дьо Л.С. подала заяву в якій просила розглядати справу без участі представника ДВС. Також звернула увагу, що у державного виконавця відсутні підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_1 відповідно до ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», так як відповідно до Правил ведення діловодства та архіву термін зберігання вказаних виконавчих проваджень закінчився.

Судове засідання з розгляду справи було призначене на 19.10.2022, проте, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи судове засідання не проводилось в прямому розумінні, а розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ч.13 ст.7, ч.9 ст.10, ст.11, ч.2 ст.247 ЦПК України, внаслідок чого, відповідно встановлених приписів ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення у його вступній частині зазначено не дату судового засідання, на яку було призначено судовий розгляд (19.10.2022), а дату складання повного тексту рішення (24.10.2022), що відповідає правовій позиції, сформованою Об`єднаною Палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 05.09.2022 у справі №1519/2-5034/11.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Скарга підлягає до задоволення за таких підстав: встановлено, що на виконані в Придніпровському ВДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) відносно ОСОБА_1 перебували виконавчі провадження ВП №12103870 по виконанню виконавчого листа №2-5868 від 19.03.2009 виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЖЕК ЖБК боргу в сумі 258,50 грн., 28.04.2022 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на момент прийняття рішення, фактичне повне виконання згідно виконавчого документа).

Також, ВП №13824671 по виконанню виконавчого листа №2-5868 від 09.01.2009 виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави державного мита в сумі 51,00 грн., 02.09.2010 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на момент прийняття рішення, фактичне повне виконання згідно виконавчого документа).

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відносно ОСОБА_1 , зареєстровано обтяження №10470699 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 10.11.2010, виданої Придніпровським ВДВС ЧМУЮ.

Придніпровським ВДВС у м. Черкаси, листом №29409 від 05.07.2022 скаржнику було повідомлено, що відкриті відносно неї виконавчі провадження були закриті ще в 2010 та 2011 роках та наразі вони є знищеними.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів (ч.5 ст.74 ЗУ).

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Як передбачено Законом України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Враховуючи обов`язки, які повинен виконувати державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження, він зобов`язаний дотримуватись Конституції України, ЗУ «Про виконавче провадження», ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» тощо.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.ст.317, 319, 321, 391 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості; власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, не передбачено механізм та порядок зняття арешту по виконавчим провадженням, які є знищені. Відповідно до ч.1, 2 ст.56 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Статтею 40 ч.2 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За ч.3 вказаної статті Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; 2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; 3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; 4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; 7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; 14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України; 15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України Про іпотеку за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; 16) погашення, списання згідно із Законом України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією Нафтогаз України, її дочірньою компанією Газ України, Публічним акціонерним товариством Укртрансгаз за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням; 17) списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України в повному обсязі сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені), що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа; 18) списання згідно з пунктом 9-15 розділу VIII Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування сум недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (у тому числі штрафних санкцій та пені), що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа. Частиною 3 зазначеної статті Закону встановлено, що У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Згідно ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Разом з тим, суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме: справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У даній правовій ситуації відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на все майно ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях №12103870 та №13824671, унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з його майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника у випадку добровільного виконання виконавчого документа після повернення його стягувачу.

При цьому, наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Таким чином незняття ДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право скаржниці підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13.07.2022, справа № 2/0301/806/11, провадження № 61-3814св22. Викладені у цій постанові мотиви узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19).

Таким чином, беручи до уваги те, що виконавче провадження в рамках якого накладався арешт на майно боржника знищено, строк пред`явлення виконавчого документу до виконання сплинув, а арешт, який залишився не знятий з майна заявника порушує її права, як власника, суд приходить до висновку, що подана скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню шляхом зобов`язання посадової особи органу державної виконавчої служби усунути порушення прав ОСОБА_1 шляхом зняття арешту, накладеного постановою про арешт майна та оголошення заборони його відчуження серії б/н, 10.11.2010 Придніпровським ВДВС СМУЮ. Справа розглянута в межах до вимог, визначених у скарзі від 14.09.2022.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 76-84, 259, 260, 447-452 ЦПК України, -

постановив:

Скаргу задовольнити.

Зобов`язати посадових осіб Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , що накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Придніпровського районного управління юстиції від 10.11.2010, та скасувати обтяження, внесене на її підставі до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зареєстроване 10.11.2010 за реєстраційним номером: 10470699.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 15-ти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Головуючий: В. Ю. Піковський