Провадження № 22-ц/812/595/22
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 липня 2022 року м. Миколаїв

справа № 469/531/20

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Березанського районного суду Миколаївської області, ухвалене 25 січня 2022 року під головуванням судді Гапоненко Н.О., повний текст судового рішення складений 03 лютого 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 01 вересня 2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, за яким остання отримала кредит у розмірі 2700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який у подальшому був збільшений до 8000 грн. Відповідно до умов цього договору ОСОБА_1 погодилася, що заява позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку становлять між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

За твердженням позивача, в зв`язку із порушенням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором станом на 31 травня 2020 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 356 226 грн 10 коп, з яких: 6525 грн 78 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 347 100 грн 55коп. - заборгованість за процентами, 2599 грн 77 коп. пеня.

Посилаючись на викладене та право на свій розсуд вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості, АТ КБ "ПРИВАТБАНК" просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6525 грн 78 коп. та заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 01 вересня 2006 року по 30 грудня 2018 року у сумі 125 716 грн. 50 коп., а всього - 132 242 грн 28 коп.

У відзиві на позовну заяву відповідач просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на пропуск Банком позовної давності, так як останній платіж на погашення кредитної заборгованості нею було здійснено 29 серпня 2015 року, надалі позивач самостійно стягував кошти на сплату заборгованості з її пенсії.

В березні 2021 року позивач АТ КБ "ПРИВАТБАНК" подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитом у розмірі 19 710 грн 32 коп., з яких: 6525 грн 78 коп. - заборгованість за тілом кредиту у т.ч. за простроченим тілом кредиту; 13 184 грн 54 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.

Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 25 січня 2022 року прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог.

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 25 січня 2022 року у задоволенні позову відмовлено через сплив позовної давності.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. Апелянт зазначав, що відповідачка особисто підписала анкету-заяву, висловивши згоду на укладання кредитного договору на запропонованих Банком умовах. Після отримання картки здійснила дії щодо активації, користувалася нею та отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Крім того, зверталася до Банку щодо перевипуску картки та продовжувала користуватися нею. Вказані обставини підтверджується наявними в матеріалах справи заявою відповідача, розрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідача, довідками про видані картки і про зміну умов кредитування. Проте суд не врахував вказані обставини та не звернув уваги на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 29 липня 2020 року у справі № 753/10779/16-ц, від 12 лютого 2020 року у справі№ 136/840/17, від 22 липня 2020 року у справі № 189/2109/18, від 11 вересня 2019 року у справі № 153/1334/16.

Також просили звернути увагу на положення п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та висновки Верховного Суду у постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 373/651/20, і визнати поважними причини пропуску строку позовної давності.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом установлено і таке вбачається з матеріалів справи, що 01 вересня 2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідно до заяви відповідачки від 01 вересня 2006 року був відкритий кредитний картковий рахунок, на якій встановлено кредитний ліміт в розмірі 2 700 грн., зі сплатою процентів за базовою процентною ставкою 36 % річних, зі строком дії кредитного ліміту, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов`язалась сплачувати заборгованість щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості (а.с. 21).

На виконання вищевказаних умов кредитного договору ОСОБА_1 отримала платіжну картку, за допомогою якої розпоряджалася кредитними коштами.

Відповідно до наданих позивачем довідок видана відповідачці 01 вересня 2006 року кредитна картка діяла до вересня 2013 року включно, а 11 жовтня 2013 року ОСОБА_1 була видана кредитна картка зі строком дії до квітня 2017 року включно; розмір встановленого кредитного ліміту на платіжну картку протягм дії кредитного договору неодноразово змінювався, зокрема з 17 травня 2014 року був збільшений до 6700 грн. (а.с. 19, 20).

Як вбачається з виписки з особового рахунку ОСОБА_1 , відповідачка до 10 січня 2015 року користувалась кредитними коштами, проте в порушення взятих на себе зобов`язань несвоєчасно та не в повному обсязі погашала кредитну заборгованість, останній платіж на погашення кредитної заборгованості нею було здійснено 29 серпня 2015 року.

Згідно з наданого позивачем до суду першої інстанції уточненого розрахунку, заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 30 вересня 2020 року за тілом кредиту становить 6525грн78коп., за процентами 347 100грн 55коп., з яких Банк просить стягнути з ОСОБА_1 13 184грн 54коп.

Розмір заявленої Банком до стягнення заборгованості відповідачем не оспорювався та не був спростований.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 від 01 вересня 2006 року вбачається, що сторонами узгоджено погашення кредитної заборгованості щомісячними платежами, проте не було погоджено графіку погашення чергових платежів, а також не встановлено кінцевого терміну погашення кредиту.

За таких обставин перебіг позовної давності за вказаним кредитним договором починається з моменту коли АТ КБ «ПРИВАТБАНК» міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту, тобто з моменту останнього платежу ОСОБА_1 по кредиту з 29 серпня 2015 року.

Саме до таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 05 вересня 2019 року у справі № 697/1307/17, від 15 січня 2021 року у справі № 494/366/19, що були ухвалені у справах з подібними правовідносинами.

За такого суд першої інстанції помилково вважав моментом перебігу позовної давності 30 квітня 2017 року, оскільки матеріали справи не містять належних доказів того, що сторонами було погоджено, що кінцевий термін повернення кредитних коштів відповідає строку дії картки.

Не свідчить про переривання строку позовної давності і той факт, що, як вбачається з виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 , на погашення заборгованості за тілом кредиту Банком у 2016 і 2017 роках було декілька разів здійснено автоматичне погашення простроченої заборгованості з іншого карткового рахунку відповідачки.

Так, відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

У заяві ОСОБА_1 від 01 вересня 2006 року передбачена можливість погашення кредиту зокрема шляхом списання Банком коштів з Дебетної картки, проте номер цієї картки не зазначено. Доказів волевиявлення відповідачки на списання коштів з її іншого карткового рахунку для погашення боргу саме за тілом кредиту та схвалення нею таких дій - позивачем не надано, тоді як відповідачка свою згоду на такі дії Банку заперечує, про що нею було зазначено у відзиві на позов.

За такого відсутні підстави для застосування ст. 264 ЦК України.

Отже, враховуючи, що останній платіж на погашення заборгованості ОСОБА_1 внесла 29 серпня 2015 року, а з позовом до суду Банк звернувся 05 липня 2020 року, то позивачем пропущений загальний трирічний строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем у справі.

Позивачем не доведено погодження сторонами у передбаченій ст. 259 ЦК України письмовій формі збільшеного строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на викладене, позовні вимоги Банку про стягнення заборгованості за кредитом та процентами заявлені з пропуском строку позовної давності, а тому відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України це є підставою для відмови у задоволенні цих вимог.

Посилання апеляційної скарги як на поважність причин пропуску позовної давності на положення п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України щодо продовження встановленого ст. 257 цього Кодексу строку позовної давності на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та висновки Верховного Суду у постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 373/651/20 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки такий карантин було установлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р., тобто через півтора роки після спливу позовної давності (30 серпня 2018 року).

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом обставин справи, які свідчать про укладання сторонами кредитного договору є безпідставними, оскільки такі висновки суду в оскаржуваному рішенні відсутні.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про невірне встановлення судом узгоджених сторонами умов кредитування та про незастосування висновків Верховного Суду, які на думку апелянта повинні бути застосовані до даних правовідносин. Так, оскільки Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису ОСОБА_1 , суд першої інстанції вірно вважав, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 01 вересня 2006 року. Викладене відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, що міститься у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини четвертої статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, оскільки основний висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову через сплив позовної давності є вірним, то оскаржуване рішення підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції даної постанови.

За такого апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 25 січня 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді І.В. Лівінський

Н.О. Шаманська

Повний текст судового рішення складено 21 липня 2022 року