Справа № 296/3518/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2022 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

представника позивача Ковальчука А.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Могильницького В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, у якому зазначило, що 15.08.2017 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору позичальнику було встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, на вимоги про погашення заборгованості не реагував, унаслідок чого станом на 17 березня 2021 року утворилася заборгованість у розмірі 23345,04 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 18970,48 грн., в.т.ч.: 18970,48 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита, 4374,56 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості за кредитним договором від 15.08.2017 року.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 29.04.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання (а.с.92).

Представник позивача у судове засідання заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Вказав, що відповідач фактично отримав кредитні кошти та користувався ними. Зазначив, що на вимогу ухвали суду, внесеної до протоколу судового засідання, не може надати оригінал заяви, так як кредитний договір було укладено шляхом підписання відповідачем заяви стилусом на планшеті працівника банку.

Представник позивача ОСОБА_2 подала до суду письмову відповідь на відзив в якій вказала, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 15.08.2017. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованими на сайті банку, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Також банком були надані відповідні докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов`язань. Протягом дії кредитного договору відбувалася сплата щомісячних платежів по кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості, однак відповідачем не спростовано даний факт. Наголосила, що при здійсненні клієнтом власноручного підпису на планшеті не використовувались ніякі електронні дані в якості аналогів власноручного підпису, натомість було вчинено саме власноручний підпис, але на електронному документі на екрані сенсорного пристрою. Також зазначила, що оскільки строк випущеної картки до останнього дня 04.2022 року, то строк позовної давності не пропущено (а.с. 172-194).

Відповідач, який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з державною установою "Райківська виправна колонія (№73)" просив відмовити в задоволенні позову. Вказав, що заяву на отримання кредитних коштів не підписував, коштами не розпоряджався, на його думку кредитною карткою користувалася його колишня дружина.

Представник відповідача в судовому засіданні також просив відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що відповідач жодних документів не підписував та коштів не отримував.

В своєму письмовому відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що відповідач жодних кредитів, заяв тощо у позивача не отримував та не підписував. Також відповідачем не були підписані Умови та Правила надання послуг банком, докази щодо ознайомлення відсутні. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві про отримання послуг домовленості сторін про сплату пені та комісій Умови та Правила надання послуг банком не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, банком не було надано споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту та інформацію про платежі споживача. Наголосив на невідповідність розрахунку позивача та виписок/довідок по рахунку відповідача вимогам законодавства (а.с.144-149).

Крім того, представником відповідача було подано заяву про застосування строку позовної давності, оскільки банк вважає, що кредит позивачу був наданий з 15.08.2017 року, а до суду банк звернувся лише 09 квітня 2021 року, тобто з пропущеним строком позовної давності (а.с.153-154)

Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, судом встановлено такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 15.08.2017 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», укладений кредитний договір з ОСОБА_1 шляхом підписання електронного документа на екрані сенсорного пристрою, а саме анкети-заяви № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, з отриманням платіжної картки (а.с.18).

Судом встановлено, що підпис на заяві від імені клієнта було зроблено на планшеті за допомогою стилусу у виді власноручного підпису відповідача . При цьому, ніякі електронні дані в якості аналогів власноручного підпису не використовувались.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, окрім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Визначальним є додержання письмової форми договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, встановивши спосіб укладання кредитного договору та зважаючи на вимоги закону про обов`язкову письмову форму кредитного договору, для подальшого вирішення питання обґрунтованості заявленої до стягнення суми боргу, необхідно дослідити чи дотримано сторонами такої форми правочину з урахуванням чинного законодавства на момент виникнення кредитних правовідносин.

Оцінюючи такий спосіб підписання Анкети-заяви відповідачем, суд зазначає, що хоча вказаний документ і було підписано на екрані сенсорного пристрою, проте підпис споживача не є електронним підписом, та суперечить чинному законодавству, згідно з яким договір кредиту може бути підписано або в письмовому вигляді шляхом особистого проставлення підпису згідно частини другої статті 207 ЦК України, або шляхом накладення електронного підпису в порядку Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" від 22.05.2003р. №851-IV (далі за текстом також Закон №851-IV) та Закону України "Про електронний цифровий підпис" від 22.05.2003р. №852-IV (далі за текстом також Закон №852-IV) .

Так, згідно частини першої статті 207 ЦК України (в редакції чинній на момент укладання договору), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України)

Згідно з частиною третьою статті 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Отже, частина третя статті 207 ЦК України відсилає до закону, який встановлює порядок використання при вчиненні правочинів електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису, при цьому наголошується, що в такому разі необхідна письмова згода сторін, яка має містити зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Саме такими законодавчими актами на момент виникнення спірних правовідносин були Закон України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Закон України "Про електронний цифровий підпис".

Так, згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (в редакції чинній на момент укладання договору), електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням електронних цифрових підписів, регулюються законом.

При цьому, частиною 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Питання електронного підпису було врегульовано Законом України "Про електронний цифровий підпис", який втратив чинність на підставі Закону України "Про електронні довірчі послуги" № 2155-VIII від 05.10.2017р.

Згідно ст. 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний підпис - дані в електронній формі, які додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язані та призначені для ідентифікації підписувача цих даних; електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа; особистий ключ - параметр криптографічного алгоритму формування електронного цифрового підпису, доступний тільки підписувачу; особистий ключ - параметр криптографічного алгоритму формування електронного цифрового підпису, доступний тільки підписувачу; відкритий ключ - параметр криптографічного алгоритму перевірки електронного цифрового підпису, доступний суб`єктам відносин у сфері використання електронного цифрового підпису; посилений сертифікат відкритого ключа (далі - посилений сертифікат ключа) - сертифікат ключа, який відповідає вимогам цього Закону, виданий акредитованим центром сертифікації ключів, засвідчувальним центром, центральним засвідчувальним органом; п і д п и с у в а ч - особа, яка на законних підставах володіє особистим ключем та від свого імені або за дорученням особи, яку вона представляє, накладає електронний цифровий підпис під час створення електронного документа.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Згідно ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів.

Отже суд погоджується з доводами представника відповідача, що на момент укладання договору в електронній формі питання можливості його підписання шляхом проставлення власного підпису стилусом на екрані сенсорного пристрою не було врегульовано.

При цьому між сторонами не було досягнуто письмової згоди (угоди) про можливість використання стилусу, у якій би містився зразок відповідного аналога власноручного підпису відповідача, що передбачалося ч. 3 ст. 207 ЦК України та ч. 4 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Враховуючи, що договір укладався в формі електронного документа, при цьому такий договір відповідачем не підписувався у спосіб та з дотриманням вимог визначених законодавством для електронного підпису, до того ж відповідач заперечив в судовому засіданні сам факт підписання заяви, суд виходячи з положень ч. 2, 3 ст. 207 ЦК України доходить висновку про недотримання сторонами вимог ст. 1055 ЦК України, оскільки в даному випадку не можливо стверджувати, що договір у формі електронного документа слід вважати таким, що вчинений у письмовій формі.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частина 2 статті 205 ЦК України передбачає, що правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Таким чином, оскільки кредитний договір не було укладено з дотриманням письмової форми, такий правочин є недійсним в силу закону (нікчемний правочин).

За вказаних обставин суд не вбачає за необхідне досліджувати інші доводи сторін щодо належності доказів використання (не використання) кредитних коштів, суми боргу тощо.

Також з огляду на обставини справи, тривалість фактичних правовідносин між сторонами, суд не вбачає за необхідне застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину згідно ст. 216 ЦК України.

Щодо заяви представника відповідача про застосування позовної давності суд зазначає наступне.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч.1 ст.261 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Таким чином, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону.

Саме така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 у справі №369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018р у справі 575/476/16-ц.

Враховуючи наведене, суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог з огляду на їх недоведеність позивачем.

Згідно ст. 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, підстави для стягнення судового збору з відповідача також відсутні

На підставі наведеного, керуючись статтями 10-13, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: АТ КБ "Приватбанк", місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . Перебуває в державній установі "Райківська виправна колонія (№73)" Житомирська область, Бердичівський район, с.Райки,13333.

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення:20.06.2022.