Справа № 448/899/21 Головуючий у 1 інстанції: Гіряк С.І.
Провадження № 22-ц/811/1320/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року м.Львів

Справа № 448/899/21

Провадження № 22ц/811/1320/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Мостиського районного суду Львівської області, ухвалене у м.Мостиська 6 травня 2022 року у складі судді Гіряк С.І., у справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 та в інтересах малолітніх: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , до АТ «Українська залізниця», з участю третьої особи: Служби у справах дітей Мостиської міської ради Львівської області, про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері, -

встановив:

21 липня 2021 року ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 та в інтересах малолітніх: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , звернулася до суду з цим позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що 9 грудня 2019 року в смт. Славське Сколівського району Львівської області на 1621 км пікету №6 в межах станції смт. Славське на першій залізничній колії під час руху в бік станції Лавочне, електропоїзд №6155 під керуванням машиніста ОСОБА_8 скоїв наїзд на ОСОБА_4 , яка від отриманих травм померла. Зазначає, що 10 грудня 2019 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до ЄРДР під №0000562 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого Сколівського відділення поліції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області від 30 грудня 2019 року кримінальне провадження закрито. Слідством встановлено, що між наїздом на ОСОБА_4 (дією джерела підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України) та її смертю наявний причинно-наслідковий зв`язок. Зазначає, що для виникнення обов`язку з відшкодування шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки необхідно: 1) факт заподіяння шкоди; 2) причинно-наслідковий зв`язок між подією та заподіянням шкоди. Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 30 грудня 2019 року в даному випадку має місце і перший, і другий елемент, необхідні для відшкодування шкоди. Звертає увагу, що 9 червня 2021 року представником Позивача було подано Адвокатський запит до АТ «Українська залізниця» з метою підтвердження того факту, що потяг, який скоїв наїзд на ОСОБА_4 , належить цьому товариству. Посилається на те, що через смерть ОСОБА_4 п`ятьом її неповнолітнім дітям завдано моральної шкоди. Хоч загибла була позбавлена батьківських прав за рішеннями судів, фактично вона підтримувала зв`язок з дітьми, регулярно навідувала їх у дитячому будинку сімейного типу та спілкувалася з ними. Такі зустрічі були важливі для дітей, допомагали їм відчути себе потрібними. Ніхто не може замінити дітям матір. Зв`язок матері з дітьми є особливим і ДТП назавжди безповоротно розірвала його. Смерть багатодітної матері була однозначно передчасною, адже на момент загибелі їй було лише 30 років. Смерть матері позбавила її можливості виправитись, знову жити з дітьми, назавжди і безповоротно діти залишились сиротами. Відомості про батьків дітей записані згідно ч. 1 ст.135 СК України, загибла була єдиною рідною людиною, яку діти знали, з якою мали змогу спілкуватися, дізнатися щось про себе та своє коріння. Тепер вони позбавлені такої можливості. Вказує, що психологічна травма, яку зазнали діти, є такою, яка потягне за собою наслідки в житті дітей. Попередній стан ніколи не зможе бути відновлений і фактично жодна людина не зможе замінити рідну матір, так само любити і так само підтримувати. Життя дітей непоправно змінилось. Сам факт того, що діти стали сиротами спричиняє їм страждання і непоправно впливає на їх життя, на спосіб життя та емоційний стан. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням дітей. З урахуванням невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, а також з урахуванням повної зміни сталого життєвого устрою, позивач оцінює розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті загалом 1 000 000 грн. (по 200 000 грн. кожній дитині загиблої). Такий розмір є розумним і справедливим, і зможе хоча б частково допомогти в організації життя дітей після тяжкої втрати.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 6 травня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в інтересах яких діє ОСОБА_2 , по 200 000 грн. кожному на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення суду оскаржує АТ «Укрзалізниця». Вважає рішення незаконним, необґрунтованим, прийнятим судом з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також при прийнятті якого судом не надано оцінки окремим доказам у справі, неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, а також не наведено мотивів відхилення заперечень відповідача. Звертає увагу, що причиною смерті ОСОБА_4 є порушення нею п.2.1, 22, 2.3, 2.20 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України». Зазначає, що судом не було встановлено неправомірних дій відповідача чи його працівника. Вказує, що судом не враховано, що за життя ОСОБА_4 була позбавлена батьківських прав з 2012 року. Вказує, що наявність моральної шкоди та її розмір є необґрунтованими. Посилається на те, що визначений позивачем розмір моральної шкоди не відповідає критеріям розумності та співмірності і становить надмірний тягар для відповідача. Просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

1 вересня 2022 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_9 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Також просить проводити апеляційний розгляд за відсутності позивача та представника позивача.

Представник третьої особи: Служби у справах дітей Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, хоча про розгляд справи повідомлено належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю-вихователькою дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , що підтверджується розпорядженням Мостиської районної державної адміністрації від 15 листопада 2012 року.

9 грудня 2019 року о 21.15 годині в смт. Славське Сколівського району Львівської області на 1621 км пікету №6 в межах станції смт. Славське на першій залізничній колії під час руху в бік станції Лавочне, електропоїзд №6155 під керуванням машиніста ОСОБА_10 вчинив наїзд на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка намагалася перейти через колії в межах залізничного моста, та від отриманих травм померла на місці пригоди Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 Серії НОМЕР_1 .

10 грудня 2019 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000562 за ознаками ч. 3 ст. 276 КК України та розпочато досудове розслідування.

Постановою слідчого Сколівського відділення поліції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області від 30 грудня 2019 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000562, закрито. З даної постанови вбачається, що причиною смерті ОСОБА_4 є зіткнення з поїздом. На час цієї події у крові ОСОБА_4 виявлено 2,40 проміле алкоголю.

Згідно відповіді АТ Укрзалізниця ВП «Моторвагонне депо Львів» №91 від 6 вересня 2021 року, електропоїзд ЕР 2 1331 приміського сполучення №6155 Львів-Лавочне, який слідував за згаданим маршрутом 9 грудня 2019 року, знаходиться на балансі Моторвагонного депо Львів AT «Українська залізниця». Вказаним електропоїздом керував машиніст ОСОБА_8 , який перебуває в трудових відносинах з відповідачем.

Свідоцтвами про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 Серії НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Серії НОМЕР_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 Серії НОМЕР_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 Серії НОМЕР_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 Серії НОМЕР_6 їх матір`ю є ОСОБА_4 . Відомості про батьків дітей внесені до свідоцтв про народження зі слів матері відповідно до ст. 135 СК України.

Розпорядженнями Мостиської районної державної адміністрації «Про створення дитячого будинку сімейного типу на базі прийомної сім`ї ОСОБА_11 у АДРЕСА_1 » від 15 листопада 2012 року та від 3 грудня 2018 року було створено дитячий будинок сімейного типу на базі прийомної сім`ї ОСОБА_2 та влаштовано до нього на виховання та спільне проживання малолітніх дітей. У розпорядженні вказано, що рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 16 серпня 2012 року у справі № 1320/319/12 загиблу ОСОБА_4 позбавлено батьківських прав відносно її малолітніх дітей.

ОСОБА_2 є матір`ю-вихователькою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , що підтверджується розпорядженням Мостиської районної державної адміністрації №615 від 15 листопада 2012 року, та ОСОБА_7 , згідно розпорядження Мостиської районної державної адміністрації №1184 від 3 грудня 2018 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що моральна шкода в розмірі по 200 000 грн. на кожну дитину відповідає засадам розумності та виваженості. Також районний суд вважав непереконливими та такими, що не підтверджуються належними доказами доводи відповідача про те, що померла ОСОБА_4 , нехтуючи Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті, мала умисел, який призвів до її смерті.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитися із висновками суду першої інстанції в частині визначення розміру заподіяної моральної шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Відтак, шкода, завдана внаслідок ДТП водієм (машиністом), який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року (справа №760/28302/18-ц, провадження №61-12464св20) та від 2 листопада 2020 року (справа №133/1238/17, провадження №61-19345св19).

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю.

Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

За змістом частин першої і другої статті 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам, дітям, а також іншим особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Суд визначає розмір моральної шкоди в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA).

Смерть рідної людини є не відновлювальною втратою, що спричиняє страждання та хвилювання. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю і спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати лише умовний вираз.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2019 року у справі № 213/4098/18.

УПравилах безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 54 від 19 лютого 1998 року, зареєстрваних в Міністерстві юстиції України 24 березня 1998 року за № 193/2633 (далі - Правила) визначено вимоги щодо безпеки громадян при користуванні послугами залізничного транспорту, знаходженні на території та об`єктах залізничного транспорту. Громадяни, які порушують Правила, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Розділом 2 Правил визначено правила безпеки для пішоходів. Пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). Судом встановлено, що ОСОБА_4 намагалася перейти колії у невстановленому місці (перед поїздом № 6155). При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку. При наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. Наближаючись до залізничного переїзду, громадяни повинні уважно стежити за світловою і звуковою сигналізацією, а також положенням шлагбаумів. Переходити колії дозволяється тільки при відкритому шлагбаумі.

Відповідно до пунктів 2.5., 2.6., 2.15., 2.19., 2.20. Правил пішоходам забороняється:

-ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів;

-переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м.;

-класти на рейки залізничної колії будь-які предмети;

-сидіти на краю посадкової платформи, перону;

-знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до пунктів 2,8 Правил пішоходам забороняється, переходити та переїжджати залізничні колії при закритому положенні шлагбаума або при червоному світлі світлофора та звуковому сигналі переїзної сигналізації.

Причиною настання смерті ОСОБА_4 є порушення нею п.2.1,2.2,2.3,2.5,2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України в стані алкогольного сп`яніння.

У постанові від 14 лютого 2020 року у справі № 532/1374/18 Верховний Суд вказав на те, що потерпіла особа, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, своїми діями створює небезпеку, яка унеможливлює відвернення негативних наслідків.

Є встановленим, що в діях машиніста поїзда відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 276 КК України. Вина машиніста поїзда у настанні події відсутня, оскільки зіткнення потяга з пішоходом на залізничному полотні не залежало від нього, при усій обачливості його дій та/або поведінки. Машиніст не міг передбачити таку подію, або передбачив, але не міг її відвернути.

Проте, у діях ОСОБА_4 встановлено порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП, під час якої їй заподіяно шкоду, яка призвела до смерті.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» якщо груба необережність потерпілого, зокрема, нехтування правилами безпеки руху, сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Судом першої інстанції не було встановлено неправомірних дій зі сторони відповідача.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом першої інстанції не враховано положення абзацу другого пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», у якому зазначено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні має бути відмовлено.

Суд першої інстанції не врахував роз`яснення абз.3-4 пункту 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року, де зазначено, що питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК) у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Суд першої інстанції залишив поза увагою положення частини другої статті 1193 ЦК України, відповідно до якої, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що потерпіла усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (рух пішохода в невстановленому місці на залізничному полотні), відсутність вини машиніста та обставини непереборної сили, колегія суддів прийшла до висновку, що в користь кожної дитини слід стягнути по 100 000 грн. відшкодування моральної шкоди та відповідатиме засадам виваженості та розумності та справедливості.

З урахуванням встановлених обставин, принципів розумності та співмірності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» належить задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача по 100 000 грн. на користь кожної дитини загиблої ОСОБА_4 , оскільки така шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, та з урахуванням поведінки потерпілої.

Відповідно до вимог частини тринадцятої статті 141 ЦПК України необхідно змінити розподіл судових витрат та стягнути з відповідача 5 000 грн. судового збору в дохід держави.

Керуючись: ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 6 травня 2022 року скасувати та прийняти нове рішення.

Позов ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 та в інтересах малолітніх: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , до АТ «Українська залізниця», з участю третьої особи: Служби у справах дітей Мостиської міської ради Львівської області, про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері, - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ідентифікаційний код юридичної особи 40075815, 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця,5) на користь ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , 100 000 (сто тисяч) грн. відшкодування моральної шкоди, завданою смертю матері.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ідентифікаційний код юридичної особи 40075815, 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця,5) на користь ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , 100 000 (сто тисяч) грн. відшкодування моральної шкоди, завданою смертю матері.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ідентифікаційний код юридичної особи 40075815, 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця,5) на користь ОСОБА_5 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , 100 000 (сто тисяч) грн. відшкодування моральної шкоди, завданою смертю матері.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ідентифікаційний код юридичної особи 40075815, 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця,5) на користь ОСОБА_6 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , 100 000 (сто тисяч) грн. відшкодування моральної шкоди, завданою смертю матері.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ідентифікаційний код юридичної особи 40075815, 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця,5) на користь ОСОБА_7 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , 100 000 (сто тисяч) грн. відшкодування моральної шкоди, завданою смертю матері.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ідентифікаційний код юридичної особи 40075815, 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця,5) на користь держави 5 000 (п`ять тисяч) грн. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 4 жовтня 2022 року.

Головуючий______________________Т. І. Приколота

Судді: _______________ Ю.Р.Мікуш ___________________ Р.В. Савуляк