КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Вербова І.М., Невідома Т.О.,

секретар Ольшевська Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від її імені та в її інтересах адвокатом Шипіловим Олександром Вікторовичем, який діє на підставі довіреності, на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2011 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2011 року ПАТ КБ «Надра» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість на суму 37 699,70 дол США (еквівалент у гривні згідно офіційного курсу НБУ станом на 19.07.2011 становить 300 504,30 грн.).

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що між ним та відповідачем ОСОБА_1 06.03.2007 укладено кредитний договір № 129/П06/2007-840, за яким вона отримала кредит у розмірі 29 683 дол. США., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,1 % на рік з кінцевим терміном повернення 05.03.2014. Погашення заборгованості здійснюється за графіком погашення кредиту та процентів. Позивач виконав свої зобов`язання. Відповідач зобов`язання по кредитному договору не виконав, тому загальна сума заборгованості станом на 19.07.2011 становить 37 699,70 дол. США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 300 504,30 грн. Крім того, з метою забезпечення виконання умов кредитного договору між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки (а.с. 2-4).

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2011 позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 37 699,70 дол. США (еквівалентні згідно курсу НБУ станом на 19.07.2011 300 504,30 грн.) та понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 700,00 грн. та витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн. (а.с. 55-55зв.).

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.07.2022 у задоволенні заяви представника відповідача Шипілова О.В. подану в інтересах відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2011 у цивільній справі за позовом ПАТ КБ Надра до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено (а.с. 203-206).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення повністю та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог банку у повному обсязі. Вказує, що в матеріалах справи відсутній меморіальний ордер на видачу кредитних коштів. Крім того, відсотки нараховано на весь період укладання кредитного договору, а не до моменту пред`явлення позову. Також, просила застосувати до даних правовідносин позовну давність (210-212).

Відзиву від учасників справи не надходило.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна стороні (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майне. виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор ма; право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Частиною 2 статті 1054 та частиною 2 статті 1050 ЦК України, п. 4.2.5 Кредитного договору, якими передбачено якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розтроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

За змістом ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно із ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ОСОБА_1 06.03.2007 укладено кредитний договір № 129/П06/2007-840, за яким вона отримала кредит у розмірі 29 683,00 дол США., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,1 % на рік з кінцевим терміном повернення 05.03.2014.

Одночасно для забезпечення виконання зобов`язань, що випливають із зазначеного договору, з метою забезпечення виконання умов кредитного договору 06.03.2007 між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки.

Факт отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 29 683,00 дол. США підтверджується валютним меморіальним ордером від 06.03.2007 з особистим підписом відповідача про їх отримання (а.с. 10, 11). Тому, доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази на видачу банком кредитних коштів та їх отримання відповідачем не відповідають дійсності.

Звертаючись до суду з даним позовом, банком зазначено, що свої зобов`язання щодо сплати суми отриманого кредиту і відсотків за користування ним, а також пені за порушення строків їх повернення, відповідачі не виконали, тому станом на 19.07.2011 сума заборгованості становить 37 699, 70 дол. США, що еквівалентно 300 504,30 грн., у т.ч.: заборгованість за кредитом - 25 225,71 дол. США (еквівалентно 201 074,13 грн.);

- заборгованість по сплаті відсотків - 10 157, 86 дол США (еквівалентно 80 968,29 грн.); пеня за порушення строків погашення кредиту - 2 316,13 дол США (еквівалентно 18 461,87 грн.).

Подаючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 просить застосувати позовну давність.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 06.03.2007 між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 129/П/062007-840.

Згідно п.1.1. Кредитного договору позивач надав ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 29 683,00 дол. США на придбання автотранспортного засобу.

Пунктом 1.1.4 Кредитного договору визначено, що банк надає позичальнику кредит з терміном погашення до 05.03.2014.

Відповідно до п. 2.2.3. Кредитного договору, позичальник вносить чергові мінімальні платежі по кредиту/Кредитній лінії, визначені у п.п. 2.2.1., 2.2.2. цього Договору, щомісячно до 18 числа поточного місяця, а банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 20 числа поточного місяця.

07.07.2011 банк рекомендованим листом було направлено вимогу ОСОБА_2 з пропозицією виконати взяті на себе, як поручителя, зобов`язання за неналежне виконання своїх обов`язків ОСОБА_1 . Зазначена обставина сторонами не оскаржувалась.

Ураховуючи вищевикладене, можна дійти висновку, що направляючи відповідачу вимогу із пропозицією виконати зобов`язання за кредитним договором, банк змінив дату виконання цього зобов`язання з 05.03.2014 на 07.07.2011.

Отже, із 07.07.2011 банк дізнався про своє порушене право, у зв`язку із чим, 26.06.2011 звернувся до суду із даним позовом за захистом свого цивільного права (а.с. 27).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строк. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає, що вимоги банку про стягнення заборгованості за період з 06.03.2007 по 14.08.2008 не підлягають задоволенню, а нарахована заборгованість за цей період не підлягає стягненню, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, та зазначено самим банком, ОСОБА_1 , у період з березня 2007 року по грудень 2008 року, сплачувала періодичні платежі, визначені розрахунком заборгованості, і останній платіж відбувся 17.12.2008.

Звертаючись до суду з даним позовом, банком надано розрахунок заборгованості за кредитним договором за період з 06.03.2007 по 01.07.2011. У зазначений період банком нараховано:

29 683,00 дол США - тіло кредиту,

17 516,57 дол США - заборгованість по сплаті відсотків

2 316,13 дол США - пеня за порушення строків погашення кредиту

Із розрахунку заборгованості, вбачається, що 06.03.2007 ОСОБА_4 отримала кредитні кошти у розмірі 29 683,00 дол США.

За період з 06.03.2007 по 17.12.2008 нею було сплачено коштів на суму 4 457,29 дол США, які було зараховано в рахунок погашення тіла кредиту, і який станом на 19.07.2011 становить 25 225,71 дол США, і відповідач зазначає дану суму в розрахунку заборгованості.

Також, у зазначений період ОСОБА_1 було сплачено відсотки на суму 7 358,71 дол США, і остання сплата відбулась 17.12.2008. Із наведеного вбачається, що позовна давність не може бути застосована до періоду з березня 2007 року по грудень 2008 року, оскільки у зазначений період відповідачем сплачувалась заборгованість по тілу кредиту та по нарахованим відсоткам.

При цьому, зазначені проплати було враховано банком під час звернення до суду з даним позовом, тому заявлені ним вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 25 225,71 дол США та нарахованих відсотків у розмірі 10 157,86 дол США підлягають задоволенню.

Щодо стягнення пені у розмірі 2 316,13 дол США, то слід зазначити наступне.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Банком заявлена вимога про стягнення пені за період із 19.07.2010 по 21.06.2011, тобто за рік, що передував зверненню до суду з даним позовом.

В зв`язку із зазначеним, заявлена сума пені у розмірі 2 316,13 дол США підлягає стягненню, а всього підлягає стягненню 37 699,70 дол США.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи в суді першої інстанції є помилковими, з огляду на таке.

Згідно частин 4, 9 статті 74 ЦПК України (в редакції від 12.03.2011) судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Положення цієї частини не поширюються на випадки, передбачені абзацом другим частини третьої статті 191 цього Кодексу.

Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції направляв на зазначену у позові адресу відповідача судову повістку про виклик, однак конверт повертався із зазначенням на поштовій довідці «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 32).

В подальшому, судом було направлено запит до Адресно-довідкового відділу про місце реєстрації ОСОБА_1 , у відповіді якого зазначено адресу АДРЕСА_1 (а.с. 38).

На зазначену адресу, знову було направлено судову повістку про виклик, однак, конверт повернувся із зазначенням на поштовій довідці «за закінченням терміну зберігання (а.с. 43).

У зв`язку з неможливістю викликати ОСОБА_1 у судове засідання засобами поштового зв`язку, банком було подано оголошення у пресі (а.с. 51).

Отже, зазначені дій і суду першої інстанції, і банку, відповідали нормам процесуального закону, які діяли на момент розгляду справи, тому розміщення оголошення у пресі про розгляд справи вважається належним повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи.

За таких обставин, судом першої інстанції правильно застосовано до правовідносин норми процесуального права, повно та всебічно досліджено матеріали справи та прийнято обґрунтований висновок про задоволення позову. Доводи апелянта зводяться до його незгоди з висновками суду та на законність і обґрунтованість постановленого судового рішення не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Понесені заявниками судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від її імені та в її інтересах адвокатом Шипіловим Олександром Вікторовичем, який діє на підставі довіреності, залишити без задоволення.

Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2011 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційній інстанції протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 22 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді І.М. Вербова

Т.О. Невідома