Провадження № 2/761/556/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Марінченко Л.В.,

за участі

позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідачів ОСОБА_4 ,

відповідача ОСОБА_5 ,

представника відповідача, третьої особи Лисенко М.А. ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в інтересах якого діє Орган опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Н.М., Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. Між позивачем та ОСОБА_11 01.03.1994 р. було укладено шлюб, який зареєстровано Центральним міжрайонним управлінням реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис № 711. Від шлюбу сторони мають трьох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.10.2017 р. шлюб між позивачем та ОСОБА_11 розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_11 помер. 06.03.2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було відкрито спадкову справу № 10/2020 щодо майна померлого, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Халявки Н.М. з заявою про із проханням видати свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя: на Ѕ частини квартир, проте у такому проханні було відмовлено. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії мотивована тим, що власником кв. АДРЕСА_2 є ОСОБА_11 . Разом з тим, фактично з січня 1994 р. по 01.03.1994 р. позивач та ОСОБА_11 проживали разом однією сім`єю як чоловік і дружина, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. 15.02.1994 р. на ім`я ОСОБА_11 було придбано квартиру АДРЕСА_3 . Її придбано на отримані ними (як подружжя) на умовах позики кошти, які повертались багато років. 26.07.1996 р. позивач продала належну їй кв. АДРЕСА_4 та 31.07.1996 р. придбала кв. АДРЕСА_5 . В свою чергу кв. АДРЕСА_6 ОСОБА_11 отримав в спадок від бабусі ОСОБА_12 . Для здійснення капітального ремонту кв. №№ 11,12 позивач 12.02.2003 р. продала кв. АДРЕСА_5 . За отримані кошти зроблено об`єднання, реконструкцію та капітальний ремонт у кв. АДРЕСА_7 . На даний момент об`єднана квартира має один вхід і являє собою один об`єкт нерухомого майна. За домовленістю з ОСОБА_11 після здійснення реконструкції Ѕ частина квартири мала бути оформлена на позивача, що не було зроблено чоловіком. Проте, вартість квартир АДРЕСА_8 та АДРЕСА_9 істотно збільшилась за рахунок виконаних за час шлюбу робіт і невід`ємних поліпшень , отже нерухоме майно є об`єктом спільного майна подружжя. За таких обставин позивач просить суд: встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_11 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 1994 року по 01.03.1994 року; визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя: квартиру АДРЕСА_10 та квартиру АДРЕСА_11 ; визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя , а саме: Ѕ квартири АДРЕСА_10 та Ѕ квартиру АДРЕСА_11 ; визнати за ОСОБА_11 право особистої приватної власності в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя , а саме: Ѕ квартири АДРЕСА_10 та Ѕ квартиру АДРЕСА_11 , здійснити розподіл судових витрат.

Провадження у справі відкрито 12.10.2020 р., відповідно до положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Представник відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 направив в адресу суду відзив де зазначив наступне. До правовідносин сторін, які виникли в січні 1994 р., відповідно до чинного законодавства України неможливо застосувати положення Сімейного кодексу України, який набрав чинності 01.01.2004 р. До набрання чинності СК України не існувало інституту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Отже, вимога позивача про встановлення факту не грунтується на вимогах закону. Таким чином, квартира АДРЕСА_3 , придбана ОСОБА_11 15.02.1994 р. є його особистою приватною власністю. Квартиру АДРЕСА_9 ОСОБА_11 отримав у спадок, отже вона також не може бути об`єктом спільного майна подружжя. Крім того, позивач не надала належних і допустимих доказів на підтвердження факту переобладнання квартир за час шлюбу, та того, що її внесок у реконструкцію квартири у розумінні ст. 62 СК України є достатньо значним для можливості визначення спірного майна об`єктом права спільної сумісної власності, тоді як сам по собі факт перебування позивача в шлюбі на момент здійснення ремонтних робіт не є підставою для визнання майна об`єктом спільної власності подружжя. За таких обставин представник відповідачів просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що вказані в позові обставини можуть підтвердити свідки. Крім того, реконструкція і переобладнання спірного майна підтверджується довідкою ПП «Вечірня столиця», складеною на замовлення ОСОБА_11 .

У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_13 вказав, що сторона позивача не надала суду належних доказів щодо істотного збільшення вартості майна, доказів вартості спірного майна після поліпшення, як і доказів того, що саме кошти від продажу квартири АДРЕСА_12 були витрачені на ремонт.

В судовому засіданні позивач, її представники підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити в повному в повному обсязі.

Представник ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заперечував щодо задоволення позову у зв`язку із його безпідставністю.

ОСОБА_5 визнав заявлені вимоги, просив задовольнити з підстав, зазначених в позові.

ОСОБА_10 направила в адресу суду клопотання про розгляд справи за її відсутністю та визнання позовних вимог. Вказала про те, що не заперечує щодо задоволення позову.

Представник Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, який залучений судом представляти інтереси неповнолітнього ОСОБА_10 , в судовому засіданні пояснив, що в разі задоволення позову матері неповнолітнього, його частка у спадковому майні зменшиться.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Н.М. просила розглянути справу за її відсутності.

Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши наявні докази та надавши їм відповідну оцінку, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_11 перебували у шлюбі з 01.03.1994 р., про що свідчить свідоцтво про одруження, видане Центральним міжрайонним управлінням реєстрації шлюбів м. Києва, копія якого долучена до матеріалів справи.

Розірвання шлюбу відбулось на підставі рішення Шевченківського районного суд м. Києва від 23.10.2017 р.

Від шлюбу з ОСОБА_11 у позивача народилось троє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_11 помер, про що Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відповідний актовий запис № 3750.

Не оспорювалась під час розгляду справи учасниками процесу, що спадкоємцями ОСОБА_11 є його діти та батьки - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Так, за свого життя 15.02.1994 року ОСОБА_11 придбав за договором купівлі - продажу, посвідченому державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори. квартиру АДРЕСА_3 .

Також ОСОБА_11 належала на праві власності Ѕ частина кв. АДРЕСА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 22.02.1994 р., виданого відділом приватизації державної реєстрації Шевченківського району згідно з розпорядженням від 21.02.1994 р. № 6594.

Крім того, як свідчать матеріали справи, 28.11.1996 р. ОСОБА_12 складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Восьмої Київської державної нотаріальної контори, відповідно до якого заповіла належну їй Ѕ частину кв. АДРЕСА_13 .

Сторона позивача зазначає, що зазначені квартири є об`єктами права спільної власності подружжя та їх Ѕ частини не можуть входити до спадкової маси, оскільки проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_11 однією сім`єю без реєстрації шлюбу розпочалось з січня 1994 р. та за час перебування шлюбі вартість нерухомого майна значно збільшилась.

За приписами ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення на конституційному рівні принципу незворотності дії в часі нормативно-правових актів є гарантією стабільності суспільних відносин, про що зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 22.12.2020 р. в справі № 923/705/18.

Таким чином, до правовідносин позивача та ОСОБА_11 щодо встановлення факту мають застосовуватись положення КпШС Української РСР, за положеннями ч. 3 ст. 13 якого час виникнення прав та обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.

Разом з тим, і в даному випадку суд погоджується з доводами представника відповідачів, вимога позивача про встановлення факту проживання з ОСОБА_11 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 1994 року не грунтується на вимогах закону, оскільки такий інститут не існував до набрання чинності Сімейним кодексом України, що відбулось 01.01.2004 р.

За правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 14.09.2019 р. у справі № 204/8558/2014-ц та в постанові від 24.01.2020 р. в справі № 546/912/16-ц - оскільки інститут спільного проживання чоловіка і жінки було введено в національне законодавство СК, який набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК. Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 1 січня 2004 року, таких положень не містив.

Отже, Верховний Суд прийшов до висновку, що факт проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року.

Зважаючи на викладене, правові підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 в частині встановлення факту проживання з ОСОБА_11 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 1994 року відсутні.

За ч. 1 ст. 24 КпШС Української РСР майно, яке належало кожному подружжю до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них.

З іншого боку, приписами ст. 25 КпШС Української РСР визначено, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилось у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат іншого подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною власністю подружжя.

Аналогічні положення містяться і в ч. 1 ст. 62 СК України, а саме якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Позивач стверджує, що кв. АДРЕСА_2 було реконструйовані , змінено і переплановано після продажу у 2003 р. нерухомого майна, яке належало їй особисто за кошти, отримані від реалізації цього майна.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 12.02.2003 р. ОСОБА_1 здійснила продаж належної їй квартири АДРЕСА_5 за суму у розмірі 202 540,00 грн. (договір купівлі - продажу посвідчений ОСОБА_14 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу).

Опитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 пояснили в судовому засіданні, що зі слів позивача їм відомо про проведення ремонту коштом, отриманим від продажу квартири ОСОБА_1 . Зазначили, що ремонт був капітальним, який стосувався всіх приміщень, конструкцій, інженерних систем.

Як вбачається з технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , загальна площа приміщень нерухомого майна становить 115 кв. м., житлова 41,7 кв. м., допоміжна (підсобна) 68,2 кв. м., літніх (неопалювальних) приміщень 1,6 кв.м.

Технічний паспорт виготовлено станом на 05.11.2019 р. за замовленням ОСОБА_11 .

Також позивачем було надано довідку ПП «Вечірня столиця» за № 01/1 від 01.11.2019 р. з якої вбачається, що об`єкт нерухомого майна в АДРЕСА_14 є трикімнатною квартирою. Об`єднана квартира має один вхід, являє собою 1 об`єкт нерухомого майна та не може бути поділена.

Разом з тим, свідки не повідомляли суд про вартість ремонту в цілому та обізнані про залучення до його здійснення саме грошей позивача зі слів останньої, а технічний паспорт на нерухоме майно та довідка ПП «Вечірня столиця» не містить інформації про збільшення вартості спірного майна.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20) зробила висновок, що істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

Істотність збільшення вартості має відбутися така, як зазначив Верховний Суд у постанові від 21.12.2020 р. у справі № 520/4274/16-ц, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

В свою чергу в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 р. у справі № 214/6174/15-ц дійшла наступних висновків: поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.

У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.

Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.

Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.

Так за приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доказами, відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, за положеннями ч. 1 ст. 77 ЦПК України.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України.

При цьому за положеннями ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Підсумовуючи все вищенаведене, зважаючи на обставини встановлені під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних доказів, які б надали суду можливість зробити висновок, що спірне майно може бути визнано спільним майном подружжя та здійснити його поділ відповідно до вимог чинного законодавства.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню і в частини визнання квартир АДРЕСА_8 , АДРЕСА_6 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та його поділу задоволенню не підлягають.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 2-5,11-13,141,258,259,263,268,352,354 ЦПК України, ст.ст. 13,24,25 КпШС, ст. 62 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в інтересах якого діє Орган опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Н.М., Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень цього Кодексу протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28.10.2022 року.

Суддя: