Справа № 308/7171/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 липня 2022 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Кондор Р.Ю., Готра Т.Ю.,

з участю секретаря: Жганич К.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргоюАТ КБ «Приват Банк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25 листопада 2021 року у справі № 308/7171/20 (Головуючий: Дергачова Н.В.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2020 року ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Пітух В.І. звернувся в суд із позовом до АТ КБ «Приват Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Стойка Н.М. про скасування рішення державної реєстрації речового права на нерухоме майно.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 14 грудня 2005 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 складено кредитний договір № МКК7GА00000185, у відповідності до умов якого на умовах строковості, платності банк надав кредит у сумі 6 254,00 доларів США під 15,96 % річних, з кінцевим терміном погашення кредиту до 13 грудня 2009 року.

З метою забезпечення взятого на себе зобов`язання за кредитним договором, 29 грудня 2005 року між відповідачем та позивачем укладений договір іпотеки, посвідчений 29 грудня 2005 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д., за реєстровим номером 1373.

Згідно з п. 6 даного договору банку в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з двох житлових кімнат, загальною площею 66,9 кв.м., житловою 36,7 кв.м.

29.05.1993 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим відділом ЗАГСУ Ужгородської міської управи 29.05.1993 року.

Зазначає, що згідно з викликом державного виконавця від 27.04.2020 року № 15-61165534 отриманого позивачем на поштову адресу, головний державний виконавець Ужгородського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сухан М.М. вказував про наявність відкритого виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду від 18 листопада 2019 року № 308/2371/18 про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які проживають у житловому будинку АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що ознайомившись із матеріалами цивільної справи № 308/2371/18 йому стало відомо, що 11 листопада 2016 року приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н.М. (реєстратором здійснено зміну реєстраційного округу на Ужгородський міський нотаріальний округ) прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32345088 від 11 листопада 2016 року, 18:32:31, номер запису про право власності 17412522, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, об`єкт нерухомого майна: житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з двох житлових кімнат, загальною площею 66,9 кв.м. житловою площею 36,7 кв.м.; власник ПАТ КБ «Приват Банк», , адреса: Україна, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50.

Дана обставина підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень від 11.11.2016 року.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 207799307 від 29.04.2020 року нерухоме майно предмет іпотеки знаходиться у приватній власності ПАТ КБ «Приват Банк» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32345088 від 11.11.2016 18:32:31 приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Стойка Н.М.

Інформаційною довідкою підтверджується, що на предмет іпотеки наявні чотири арешти органів державної виконавчої служби.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 09 квітня 2015 року, задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» та звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок в АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_1 , шляхом продажу з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягів тощо, у рахунок погашення заборгованості позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором № МКК7GА00000185 від 14.12.2005 року в розмірі 16499,30 доларів США, що еквівалентно 206 571,24 грн., та виселено ОСОБА_1 з житлового будинку, а в решті позовних вимог відмовлено.

Позивач вважає, що банк протиправно, в порушення норм закону та іпотечного договору, набув у власність квартиру предмет іпотеки, тим самим порушивши право власності позивача, а відтак рішення про реєстрацію підлягає скасуванню, а право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 має бути поновлене. Нерухоме майно предмет іпотеки було набуте ОСОБА_1 28.09.2005 року, тобто в період перебування у шлюбі. Крім того, на даний час у спірному будинку зареєстровані і проживають сам позивач, його дружина та син, що підтверджується рішенням суду від 03.06.2019 року, яке скасовано ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 28.05.2020 року.

Таким чином, прийняттям рішення про таку державну реєстрацію порушується право власності позивача на спірну квартиру.

Посилаючись на положення ч.1 ст. 35 Запкону України «Про іпотеку», підпункту 1, 2 пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відповідач під час проведення державної реєстрації був зобов`язаний надати державному реєстратору докази направлення вимоги банку про усунення порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Проте, ОСОБА_2 не отримувала письмової вимоги про усунення порушень.

Позивач зазначає, що повідомлення № 30.1.0.0/2-949 від 24.03.2014 року не містить змісту порушених зобов`язань та за своїм змістом не відповідає нормам ст. ст. 7, 35, 37 Закону України «Про іпотеку» та вимогам пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, ст. 35 Закону України «Про іпотеку», оскільки не містить змісту порушених зобов`язань, а саме не визначено на яку дату зафіксована сума заборгованості; відсутні всі складові суми заборгованості і відповідач у вимозі вказує як спосіб звернення укладення договору купівлі-продажу з будь-якою особою покупцем, та посилаючись на приписи ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України, вказує на виселення всіх мешканців.

Позивач вважає, що повідомлення про порушення не відповідає змісту ст. 35 Закону України «Про іпотеку» не містить змісту порушених зобов`язань, а саме: суми наявної заборгованості за кредитним договором із зазначенням усіх її складових, зазначенням окремо непогашеного тіла кредиту, нарахованих процентів, пені та комісій, дати проведення розрахунку, способу звернення стягнення, визначного ст. 37 Закону.

Крім того, відповідачем неправильно визначено розмір вимоги за кредитним договором у повідомленні про звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, 24.03.2014 року ПАТ КБ «Приват Банк» надіслано листа на адресу позивача, згідно з яким відповідач вимагає сплатити борг за кредитним договором, розмір якого на не визначену дату складає 14 729,84 доларів США.

27 березня 2009 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому було зафіксовано заборгованість станом на 30.01.2009 року в розмірі 2 495,17 доларів США, зокрема: 2242,57 доларів США заборгованість за кредитом; 116,75 доларів США заборгованість за процентами; 28,80 доларів США заборгованість по комісії; 6,05 доларів США пеня. У ході розгляду даної справи банк уточнив позовні вимоги заявою про зміну позовних вимог та просив суд стягнути достроково 19 212,35 грн. В подальшому банк заявою від 27.11.2011 року залишив позовну заяву без розгляду, про що постановлено ухвалу суду від 26.01.2012 року у справі № 2-2417/11.

Звернувшись із позовною заявою у 2009 році, яка була залишена судом без розгляду, ПАТ КБ «Приват Банк» самостійно змінило строк кредитування, таким чином, відповідач не мав права нараховувати проценти, пеню та неустойку за межами строку кредитування шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто після 28.03.2009 року.

Позивач вказує, що відповідач всупереч вимогам Закону не надав реєстратору, а реєстратор не встановив розміру заборгованості за кредитним договором, яка була задоволена шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а договір іпотеки не містить положення про задоволення вимог без згоди позивача.

Посилаючись на положення ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зазначає, що відповідач не надав приватному нотаріусу Стойка Н.М. доказів невиконання боржником умов кредитного договору, а остання не встановила розміру вимоги за кредитним договором, яка була задоволена шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

В укладеному договорі іпотеки сторони досягли згоди про можливість позасудового врегулювання питання про задоволення вимог іпотекодержателя, що випливає з п. 22 та 27 даного договору іпотеки. Тобто, укладаючи у 2006 році іпотечний договір, позивач не узгоджував з іпотекодержателем умови щодо автоматичного звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ним права власності у порядку реєстрації такого права державним реєстратором нотаріусом, відтак, таку згоду він не надав, а надав лише згоду на задоволення забезпеченої іпотекою вимоги у порядку, визначеному ст. 37 Закону, тобто в порядку укладення окремого договору про задоволення таких вимог, який і міг бути підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

Під час відчуження спірного будинку договору про його добровільну передачу у власність ПАТ КБ «Приват Банк» укладено не було, а ОСОБА_1 , як іпотекодавець не надавав своєї згоди на передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателю.

Враховуючи відсутність укладеного між сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто у спосіб, визначений ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент укладення договору), не надання такого договору нотаріусу та залишення нею без перевірки наявності чи відсутності факту виконання відповідних умов правочину, з яким закон пов`язує можливість переходу права власності, дії приватного нотаріуса щодо реєстрації за ПАТ КБ «Приват Банк» права власності на спірну квартиру не можна вважати законними.

Також позивач зазначає, що оспорюваний будинок є майном, на яке поширюється ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідач не провів перед набуттям предмету іпотеки у власність оцінку нерухомого майна, а саме реєстрація права власності була проведена з порушенням вимог ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, реєстратор здійснив державну реєстрацію спірного об`єкта, який перебуває під арештами, щоо стверджується з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 207799307 від 29.04.2020 року, нерухоме майно предмет іпотеки обтяжено вищезазначеними чотирма арештами органів державної виконавчої служби. Наявність зареєстрованих обтяжень, починаючи з 04.07.2007 року по 23.04.2015 року, виключає можливість державної реєстрації права власності за банком з 11.11.2016 року.

ПАТ КБ «Приват Банк» реєструючи за собою право власності на спірну квартиру, діяв всупереч вимогам закону, а рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за банком призвели до незаконного набуття права власності банком, позбавлення права власності позивача, порушили його право на володіння майном.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив задовольнити заявлені позовні вимоги.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник адвокат Пітух Василь Іванович задоволено.

Скасовано рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Стойка Надія Михайлівна від 11 листопада 2016 року за індексним номером: 32345088, відповідно до якого проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) та припинити право власності ПАТ КБ «Приватбанк» на вказане майно.

Не погоджуючись із даним рішенням суду АТ КБ «Приват Банк» подав апеляційну скаргу в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні, так як реєстраційна дія приватного нотаріуса Стойка І.М. щодо реєстрації права власності на об`єкт житлової нерухомості за АТ КБ «Приват Банк» відповідає вимогам закону.

Заслухавши пояснення представника АТ КБ «Приват Банк» Дурдинець Р.Ю., яка підтримала доводи, викладені ва апеляційній скарзі, представника ОСОБА_1 адвоката Пітух В.І., який просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Встановлено, що 14 грудня 2005 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № МКК7GА00000185, у відповідності до умов якого на умовах строковості, платності банк надав кредит у сумі 6 254,00 доларів США під 15,96 % річних, з кінцевим терміном погашення кредиту до 13 грудня 2009 року.

3 метою забезпечення взятого на себе зобов`язання за кредитним договором, 29 грудня 2005 року між ОСОБА_5 , який діє від свого імені та від імені ОСОБА_6 (надалі іпотекодавець, майновий поручитель) та ЗАТ КБ «Приват Банк» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д. за реєстровим номером 1373.

Згідно з п. 6 даного договору банку в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з 2-х житлових кімнат, загальною площею 66,9 кв. м., житловою площею 36,7 кв. м.

Предмет іпотеки будинок на праві приватній спільній сумісній власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 28.09.2005 року № 291, зареєстрованого в Ужгородському МБТІ за реєстром записом №6949 в книзі 55, реєстраційний номер 12708684.

Відповідно до п. 22 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених цим договором, відповідно до розділу 5 Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. В разі продажу Предмета іпотеки на публічних торгах Іпотекодержатель відповідно до Закону «Про оподаткування прибутку підприємств» здійснює реалізацію Предмета іпотека у порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів № 1448 від 22 грудня 1997 року, якщо інше не передбачене законодавством на день реалізації предмета іпотеки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 199/1276/17 (провадження № 14-486цс18), суд дійшов висновку про те, що відповідно до статті 36 цього Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати в тому числі: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

При цьому згідно із частинами першою та другою статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено в суді.

11 листопада 2016 року приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н.М. (реєстратором здійснено зміну реєстраційного округу на Ужгородський міський нотаріальний округ) прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32345088 від 11.11.2016 року, 18:32:31 номер запису про право власності 17412522, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, об`єкт нерухомого майна: житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з 2 (двох) житлових кімнат, загальною площею 66,9 кв. м., житловою площею 36,7 кв. м.; власник ПАТ КБ «ПриватБанк», , адреса Україна, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50.

Дана обставина стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень від 11.11.2016 року.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 24 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних із відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев`ятою ст. 15 цього Закону.

Відповідно до ст. 57 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що наявність в реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.

Згідно з інформаційних довідкок, які міститься в матеріалах справи, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно предмет іпотеки на момент вчинення нотаріальних дій про державну реєстрацію права власності за ПАТ КБ «приват Банк», предмет іпотеки перебував під арештом на підставі постанов ВП 20154519 від 12.07.2010 року.

У матеріалах справи міститься повідомлення № 30.1.0.0/2-949 від 24.03.2014 р. ПАТ КБ «Приват Банк» яке за своїм змістом не відповідає вимогам статей 7, 35, 37 Закону України «Про іпотеку» та вимогам пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановлю Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, та статті 35 Закону України «Про іпотеку», оскільки не містить змісту порушених зобов`язань а саме: не визначено на яку дату зафіксована сума заборгованості; відсутні всі складові суми заборгованості; відповідач у вимозі вказує як спосіб звернення укладення договору купівлі-продажу з будь-якою особою покупцем, та посилаючись на приписи статей 40 Закону України «Про іпотеку» та 109 ЖК України - вказує на виселення всіх мешканців.

При цьому, матеріали справи не містять належного повідомлення про усунення порушення іншого співвласника предмета іпотеки ОСОБА_6 .

Крім того, матеріали справи не містять доказів про належне повідомлення позивача та іншого співвласника предмета іпотеки ОСОБА_7 приватним нотаріусом Стойка Н.М. про отримання нею заяви банку щодо проведення реєстраційної дії, що стосується переходу права на майно іпотекодавців до іпотеко держателя.

Підпунктом 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (чинний у редакції на час перереєстрації квартири) передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій (заборону) на право іпотеко держателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Відповідно до матеріалів справи загальна площа спірної квартири становить 66,9 кв.м.

За таких обставин, з урахуванням Закорну України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у нотаріуса були відсутні підстави для проведення державної реєстрації права власності на вказану квартиру за відповідачем ПАТ КБ «Приват Банк» 11.11.2016 року.

При постановленні рішення, суд першої інстанції встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, із посиланням на докази, які судом взяті до уваги обґрунтовано вважав, що реєстраційна дія приватного нотаріуса Стойка Н.М. щодо реєстрації права власності на об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «Приват Банк» проведена з порушенням і є такою, що не відповідає вимогам закону та задовольнив заявлені позовні вимоги.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не має.

Доводи апеляційної скарги судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу АТ КБ «Приват Банк» залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 липня 2022 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой