Справа №456/1505/22
Провадження №2/443/574/22
РІШЕННЯ

іменем України

10 листопада 2022 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Рибакова І.І.

розглянув у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду в м. Жидачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, штрафних санкцій, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за користування чужими коштами, -

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Огородника О.І.

відповідача ОСОБА_2

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_2 496 752,53 грн (сума основного боргу - 100 000,00 грн; 3 % річних - 5 945,76 грн; інфляційні втрати - 25 806,77 грн; сума штрафної пені згідно з умовами договору - 365 000,00 грн), а також судові витрати по справі.

Стислий виклад позиції сторін.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 покликається на те, що 26 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач позичає, а відповідач приймає у власність 100 000,00 грн, які зобов`язується повернути до 26 травня 2020 року у національній валюті. Відповідно до п.4 Договору позики зазначену вище суму грошей, ОСОБА_2 зобов`язується повернути до 26.05.2020. Дружина Позивача надала свою згоду на укладення договору позики, про що свідчить п.5 Договору позики та сама заява, датована 25.02.2020, з якою відповідач ознайомився 26.02.2020. При цьому, Відповідач запевняв, що станом на дату отримання позики та укладення договору позики, тобто 26.02.2020, в зареєстрованому шлюбі не перебуває, шлюбні договори (контракти) ним не укладались. На виконання своїх зобов`язань, позивач, 26.02.2020 фактично передав відповідачу кошти (позику) у визначеній Договором сумі, тобто 100 000,00 грн. Про отримання коштів в момент (день) їх отримання відповідач власноручно написав розписку. Позивач належним чином виконав усі узяті на себе зобов`язання та фактично передав кошти (позику), а відповідач їх фактично отримав та, своєю розпискою, засвідчив факт отримання коштів. Згідно умов укладеного Договору позики відповідач повинен був повернути отриману позику 26.05.2020, однак, позику до 26.05.2020 відповідач так і не повернув. Вважає, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання та прострочив повернення позики, оскільки відповідач зобов`язаний був не пізніше 26.05.2020 повернути позику в розмірі 100 000,00 грн. Оскільки відповідач своєчасно не повернув позику, то, згідно ст. 1050 ЦК України він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім цього, відповідно до п.9 Договору позики за весь час прострочення виконання зобов`язань щодо повного та своєчасного погашення боргу на суму простроченого зобов`язання в терміни, вказані в п.4 даного договору, нараховується штрафна пеня в розмірі одного відсотка від суми заборгованості за кожен день прострочення повернення позики, яку відповідач зобов`язаний сплатити позивачу одночасно з поверненням суми позики. Відтак, ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 100 000,00 грн, розрахунок 3% річних за період з 27.05.2020 по 20.05.2022 включно у розмірі 5 945,76 грн, інфляційні втрати за період з 27.05.2020 по 20.05.2022 включно у розмірі 25 806,77 грн, штрафні санкції відповідно до п. 9 умов Договору позики у розмірі 1% від суми боргу за кожен день прострочення повернення позики за період з 21.05.2021 по 20.05.2022 у розмірі 100 000,00 грн, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із даним позовом.

В судове засідання з`явилися позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Огородник О.І., а також відповідач ОСОБА_2 .

В судовому засіданні 27.10.2022 позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Огородник О.І. позовні вимоги підтримали з мотивів наведених у позові та просили задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснили, що 26.02.2020 у м. Стрию позивачем було передано ОСОБА_2 100 000,00 грн. Він наполіг на складанні договору позики згоду на укладення якого давала і його дружина. На підтвердження отримання коштів ОСОБА_2 написав розписку. Станом на дату розгляду справи відповідач позичені кошти не повернув.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що кошти отримав 26.02.2020, а саме ОСОБА_1 поклав кошти на його рахунок у Приватбанку та в той же день він в присутності ОСОБА_3 написав розписку. Причиною звернення до ОСОБА_1 із проханням позичити гроші стало, те що ОСОБА_1 працював у ОСОБА_4 , був представником цієї будівельної фірми. Відповідач у 2018 та 2019 роках своєчасно сплачував за квартиру та паркомісце передаючи готівку представнику фірми, що підтверджується долученими ним розписками, однак, 28.01.2020 виникла заборгованість по несплаті за квартиру у зв`язку із чим в нього хотіли забрати паркомісце. Щоб оплатити заборгованість ОСОБА_2 взяв кредит у банку, однак суми коштів не вистачало, тому він позичив у ОСОБА_1 100 000,00 грн. Отримавши кредит у банку відповідач на рахунок будівельної компанії перевів 1 000 050, 00 грн. Чому станом на дату розгляду справи не повернув кошти, пояснив, що оскільки директор ОСОБА_4 не розрахувався з ним за пісок, який він давав на будівництво та який коштував 78 000, 00 грн та не повернув аванс внесений готівкою за квартиру у розмірі 1 212 500, 00 грн та за паркомісце у розмірі 15 800, 00 грн, він вважає, що не повинен повертати ОСОБА_1 кошти за договором позики.

Окрім того, відповідач заперечував щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути з нього, оскільки вважає завищеною таку суму, а реальною сумою судових витрат на професійну правничу допомогу є сума у розмір 12 000 грн, з яких 6 000 грн відшкодування витрат на дорогу та 6 000 грн інших витрат.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Янів Н.М. від 26.05.2022 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення вказаних недоліків/а.с.17-18/.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Янів Н.М. від 24.06.2022 позовну заяву передано за підсудністю до Жидачівського районного суду Львівської області/а.с.23/.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 29.07.2022 головуючим суддею для цього провадження визначено суддю Равлінка Р.Г./а.с.28/.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 01.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 30.08.2022 /а.с. 29-30/.

30.08.2022 підготовче засідання відкладено на 22.09.2022 у зв`язку із заявленим клопотанням відповідача про долучення доказів до матеріалів справи/а.с.38-40/.

22.09.2022 оголошено перерву в підготовчому засіданні на 11.10.2022 у зв`язку із заявленим клопотанням відповідача та представника позивача/а.с.49-51/.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 11.10.2022 підготовче провадження в справі закрито. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 27.10.2022/а.с.56-57/.

27.10.2022 у справі було оголошено перерву до 10.11.2022 /а.с.76-80/.

Розгляд справи по суті відбувся 10.11.2022 за участі позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Огородника О.І., а також відповідача ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини

Згідно п. 1 договору позики від 26.02.2020 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір про те, що ОСОБА_1 позичає, а ОСОБА_2 приймає у власність 100 000 гривень 00 копійок, які зобов`язувався повернути до 26.05.2020 у національній валюті у розмірі /а.с.13/.

Пунктом 8 вказаного договору встановлено, що в разі, коли ОСОБА_2 не поверне позичені гроші до зазначеного терміну, ОСОБА_1 вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в порядку і в строки, передбачені чинним законодавством України /а.с.13/.

Згідно п. 9 Договору за весь час прострочення виконання зобов`язань ОСОБА_2 щодо повного та своєчасного погашення боргу на суму простроченого зобов`язання в терміни, вказані в даному договорі, нараховується штрафна пеня в розмірі одного відсотка від суми заборгованості за кожен день прострочення повернення позики, яку ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 одночасно з поверненням суми позики /а.с.13/.

Відповідно заяви від 26.02.2020 ОСОБА_5 дала згоду на укладення її чоловіком ОСОБА_1 договору позики з ОСОБА_2 на суму 100 000 гривень 00 копійок строком та на умовах на його розсуд /а.с.14/.

Згідно розписки від 26.02.2020 ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики від 26.02.2020 в сумі 100 000,00 грн, які зобов`язується повернути згідно з умовами договору позики від 26.02.2020 до 26.05.2020/а.с.15/.

Відповідно до заяви від 28.02.2020 засвідченої приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу, Чернилевською М.М., ОСОБА_1 діє від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ ГАЛ БУД» заявляє про те, що ОСОБА_2 повністю виконав умови п. 3 Договору купівлі продажу квартири і провів повний розрахунок за продану ТзОВ «ІНВЕСТ ГАЛ БУД» квартиру АДРЕСА_1 , а саме: за продану квартиру ТзОВ «ІНВЕСТ ГАЛ БУД» отримало від ОСОБА_2 1 050 000, 00 гривень /а.с.45/.

Згідно заяви від 28.02.2020 засвідченої приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу, Чернилевською М.М., ОСОБА_1 діє від імені ТзОВ «ІНВЕСТ ГАЛ БУД» заявляє про те, що ОСОБА_2 повністю виконав умови п. 3 Договору купівлі продажу машиномісця і провів повний розрахунок за продане ТзОВ «ІНВЕСТ ГАЛ БУД» машиномісце №13 в будинку АДРЕСА_2 , а саме: за продане машиномісце ТзОВ «ІНВЕСТ ГАЛ БУД» отримало від ОСОБА_2 15 800,00 гривень /а.с.46/.

Відповідно до квитанції 0.0..1 від 26.02.2020 ОСОБА_2 переказав ОСОБА_2 авансовий платіж ОСОБА_2 у розмірі 100 000,00 грн /а.с.47/.

Відповідно до платіжного доручення №173304776 від 26.02.2020 ОСОБА_2 перерахував ТОВ ОСОБА_6 кошти за кв. АДРЕСА_3 , зг. Дог. К/П, ОСОБА_2 , НОМЕР_1 у розмірі 262 500,00 грн /а.с.61/.

Згідно платіжного доручення №173304776 від 26.02.2020 ОСОБА_2 перерахував ТОВ ОСОБА_6 кошти за кв. АДРЕСА_3 , зг. Дог. К/П, ОСОБА_2 , НОМЕР_1 у розмірі 787 500,00 грн /а.с.62/.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно із вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

У відповідності до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог ст.545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. 26.02.2020 ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 100 000,00 грн. та зобов`язувався їх повернути до 26.05.2020, оскільки у судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердив той факт, що він отримував кошти у позику від ОСОБА_1 . Більше того, розписка містить відомості про те, що ОСОБА_2 отримав кошти відповідно до договору позики. Відтак, є неспроможними покликання відповідача на ту обставину, що він не пам`ятає чи підписував договір позики, оскільки будь-яких доказів існування інших договорів позики між сторонами у справі, відповідачем не надано, відтак суд приходить до переконання, що саме відповідач підписував договір позики від 26.02.2020. Таким чином, ОСОБА_2 , також було відомо, що п. 9 договору встановлюється пеня за несвоєчасне повернення коштів. Також, судом встановлено, що згоду на укладення договору позики надавала дружина ОСОБА_1 , а відтак такі кошти були особистою власністю саме ОСОБА_1 , який укладаючи договір позики діяв в інтересах сім`ї, а не в інтересах ОСОБА_4 . Також, відповідач підтвердив той факт, що станом на дату розгляду справи кошти позивачу ним не повернуто.

ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором позики виконав у повному обсязі передав ОСОБА_2 у користування на строк до 26.05.2020 грошові кошти у сумі 100 000,00 грн. ОСОБА_2 зі свого боку умови договору позики не виконав, оскільки отриманні у тимчасове користування кошти не повернув, а термін їх повернення сплив. Внаслідок цього, право ОСОБА_1 на повернення своєї власності, з штрафною пенею, відсотками за користування грішми у розмірі, визначеному ст. 625 ЦК України, а також суми інфляційного збільшення боргу, порушено, а тому підлягає судовому захисту.

Суд не приймає до уваги покликання відповідача ОСОБА_2 на ту обставину, що кошти він не повертає ОСОБА_1 з тих підстав, що директор ОСОБА_4 йому винен гроші за пісок, який він привозив на будівництво та не повернув аванс за квартиру, оскільки ОСОБА_1 при укладенні договору позики діяв як фізична особа, а не як представник юридичної особи (забудовника) та надавав власні кошти, а правовідносини, які склалися між ОСОБА_2 та директором ОСОБА_4 не мають відношення до грошових зобов`язань, які виникли між позивачем та відповідачем. У правовідносинах, які виникли між сторонами по справі відповідач помилково ототожнює позивача як представника ТзОВ Інвест Гал Буд, а не як фізичну особу.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Як вбачається, за домовленістю сторін укладений ними договір позики є безпроцентним.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму.

Перевіряючи відповідність наведеного позивачем розрахунку заборгованості, суд встановив наступне.

На підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Неустойка за своїм правовим призначенням є штрафною санкцією, засобом розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання.

Санкції (у даному випадку - неустойка), визначені відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію позикодавця майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку позичальника.

Наявність у позикодавця можливості стягувати із позичальника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення і неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для позичальника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків позикодавцем.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів пені, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами позичальника та позикодавця.

У рішенні № 7-рп/2013 від 11.07.2013 у справі №1-12/2013 Конституційний Суд України зауважив, що межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. А положення договору про нарахування та сплату неустойки за договором позики, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Конституційний Суд України зазначає, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).

Зменшення неустойки (зокрема пені) є протидією необґрунтованому збагаченню однієї із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення пені спрямоване на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у постановах від 23.03.2021 у справі № 921/580/19, від 30.03.2021 у справі № 902/538/18, від 24.02.2021 у справі № 924/633/20, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру.

Окрім того, суд звертає увагу, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введений воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 , який триває і на даний час.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим.

Пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Оскільки воєнний стан в Україні введено Указом Президента України від 24.02.2022, тому право нараховувати, пеню за договором, інфляційні втрати та 3 % річних у позивача існувало в строк до 23.02.2022 включно.

З огляду на вище викладене суд вбачає за необхідне вимогу про стягнення з відповідача пені задовольнити частково, зменшивши розмірі пені, оскільки в період воєнного стану пеня не нараховується, відтак період за який позивачем з відповідача може бути стягнуто пеню з 21.05.2021 по 23.02.2022, що становить 279 календарні дні, отже розмір пені за цей період повинен становити 279 000,00 грн, однак виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, вважає за необхідне може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру, а саме до 100 000,00 грн, що забезпечує виконання компенсаторної функції пені.

Щодо стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 5 945,76 грн та інфляційних втрат у розмірі 25 806,77 грн; за період з 27.05.2020 по 20.05.2022, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд вважає за доцільне зменшити розмір інфляційних втрат, та обрахувати їх за період часу з 27.05.2020 до 23.02.2022. За вказаний період часу розмір інфляційних втрат становить 16 769,41 грн.

Розрахунок інфляції проведено за формулою:

[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період

[Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

В червні 2020 року розмір інфляційних втрат становив 100,20, у липні 2020 року 99,40, у серпні 2020 року 99,80, у вересні 2020 року 100,50, у жовтні 2020 року 101,00, у листопаді 2020 року 101,30, у грудні 2020 року 100,90, у січні 2021 року 101,30, у лютому 2021 року 101,00, у березні 2021 року 101,70, у квітні 2021 року 100,70, у травні 2021 року - 101,30, у червні 2021 року 100,20, у липні 2020 року 100,10, у серпні 2021 року 99,80, у вересні 2021 року 101,20, у жовтні 2021 року 100,90, у листопаді 2021 року - 100,80, у грудні 2021 року 100,60, у січні 2022 року 101,30, у лютому 2022 року 101,60.

А також, суд вважає за доцільне зменшити розмір 3 % річних та обрахувати їх за період часу з 27.05.2020 до 23.02.2022. За вказаний період часу розмір 3 % річних становить 5 238,92 грн.

Розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = Сх3хД:365:100, де С- сума заборгованості, Д кількість днів прострочення.

З 27.05.2020 до 31.12.2020 - 100 000,00х3%х219:366:100 сума 1 795, 08 грн, з 01.01.2021 до 23.02.2022 - 100 000,00х3%х419:365:100 сума 3 443,84 грн

Щодо розподілу судових витрат.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Так, вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із диспозиції ч. 1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до котрої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Тобто, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.(ч.4 ст. 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Наведена правова позиція викладена в додатковій Постанові Верховного суду від 24.01.2019 у справі №910/15944/17. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно правової позиції Верховного суду в постанові від 31 січня 2022 року в справі № 185/5421/21 винагорода адвоката за послуги згідно з договором про надання правової допомоги визначена сторонами у твердій (фіксованій) сумі, яка за весь час дії договору не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено:

- договір № 30/2022 про надання професійної правничої допомоги від 16.05.2022 укладений між адвокатом Огородник О.І. та Радковським Т.Р. /а.с.10-11/;

-додаток № 1 до Договору про надання правової допомоги № 30/22 від 16.05.2022 згідно якого оплачується з фіксованої суми в розмірі 50 000,00 грн. Гонорар адвоката є фіксованим в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» /а.с.65/;

За змістом цих документів під час виконання доручення клієнта адвокатом було надано наступні послуги: підготовка позовної заяви, подання адвокатського запиту до ГУ ДКС у Львівській області, ознайомлення з доказами по справі, опрацювання судової практики, представництво у суді, відправка поштової кореспонденції та інші послуги, які будуть надані в майбутньому при розгляді справи судом. Загальна вартість наданих клієнту послуг становить 50 000 грн. незалежно від кількості витраченого часу та переліку наданих послуг. Тобто сторонами договору була встановлена фіксована оплата за надані послуги.

Суд погоджується з доводами сторони позивача про те, що долучені до матеріалів заяви копії документів підтверджують надання адвокатом Огородник О.І. правової допомоги в ході розгляду даної цивільної справи, однак критично оцінює розмір витрат на правову допомогу, з огляду на кількість судових засідань за участю представника, обсяг і складність складених процесуальних документів, а також зважаючи на пояснення представника позивача адвоката Огородника О.І. про те, що він з 2014 року приймає участь в справах з аналогічними правовідносинами, включаючи судові засіданні у Верховному Суді, суд приходить до переконання, що такі для адвоката Огородника О.І. є не значними, також суд враховує, те що подання адвокатського запиту до ГУ ДКС у Львівській області не пов`язано з процесуальною поведінкою відповідача, а відправка поштової кореспонденції не входить до складу судових витрат по справі, як про це зазначав адвокат Огородник О.І., а тому такі витрати є завищеними та неспівмірними з обсягом наданих послуг.

У зв`язку з цим суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Окрім того, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2 219,99 грн (222 008,33 х 100% : 496 752,53 = 44,69 %; 4 967,53 : 100% х 44,69 % = 2 219,99).

За таких обставин, суд вважає за доцільне частково задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідача на користь позивача суму основного боргу у розмірі 100 000,00 грн., пеню у розмірі 100 000,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 16 769,41 грн, 3 % річних у розмірі 5 238,92 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн та судовий збір у розмірі 2 219,99.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, штрафних санкцій, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за користування чужими коштами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суму боргу за договором позики у розмірі 239 228 (двісті тридцять дев`ять тисяч двісті двадцять вісім) грн 32 коп, з яких: сума боргу за договором позики - 100 000 (сто тисяч) грн, 100 000 (сто тисяч) грн пеня, 5 238 (п`ять тисяч двісті тридцять вісім) грн 92 коп 3 % річних, 16 769 (шістнадцять тисяч сімсот шістдесят дев`ять) грн 41 коп інфляційні втрати, 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн витрати на професійну правничу допомогу та 2 219 (дві тисячі двісті дев`ятнадцять) грн 99 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 ст. 259 та частини 1 ст. 268 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18.11.2022.

Суддя Р.Г. Равлінко