ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 549/103/22 Номер провадження 22-ц/814/4639/22Головуючий у 1-й інстанції Крєпкий С. І. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.,

суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.

секретар: Гречка Є.В.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Чорнухинська селищна рада Лубенського району Полтавської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Приймак Аліни Олександрівни

на рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 20 липня 2022 року, постановлене суддею Крєпким С.І.

по справі за позовом ОСОБА_1 до Чорнухинської селищної ради Лубенського району Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року представник позивача адвокат Приймак А.О. звернулася до суду з позовом, який обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0209498 від 29.12.1996, виданого на підставі рішення (розпорядження) Чорнухинської РДА від 29.11.1996 № 307, зареєстрованого 29.12.1996 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 423, належить право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Україна», розміром 1,66 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Рішенням Чорнухинської селищної ради Лубенського району Полтавської області від 25.05.2021 № 1306 «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 ", вирішено відмовити ОСОБА_1 у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної частки (паю) розміром 1,66 умовних кадастрових гектарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель запасу комунальної власності у зв`язку з тим, що рішенням Чорнухинського районного суду від 09.06.2017 у справі № 549/114/17 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 про визнання права власності за сертифікатом на земельну частку (пай) відмовлено з врахуванням Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)".

Вважає, що дії відповідача є протиправними та бездіяльність щодо виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки власнику сертифіката є порушенням її гарантованого права на земельну ділянку, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 20 липня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Чорнухинської селищної ради Лубенського району Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач не була членом КСП і відповідно не була включена до списку осіб, який додається до державного акту на право колективної власності на землю, тому у неї не виникло право на земельну частку (пай).

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_1 адвокат Приймак А.О., просила його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивачу не виділена в натурі (на місцевості) земельна ділянка, як власнику сертифікату у розмірі 1,66 га, чим порушено її право на отримання земельної ділянки згідно правовстановлюючого документу. Вказала, що дії відповідача щодо відмови у виділенні ОСОБА_1 земельної частки (паю) є протиправними, дана бездіяльність порушує гарантоване позивачу право на земельну ділянку.

Від Чорнухинської селищної ради Лубенського району Полтавської області до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просили рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі не відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 29 грудня 1996 року видано сертифікат серії ПЛ № 0209498 на право на земельну частку (пай) розміром 1,66 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Україна", який виготовлений на підставі рішення № 307 Чорнухинської районної державної адміністрації від 29 листопада 1996 року, зареєстрованого 29.12.1996 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 423 (а.с.16-17).

Згідно розпорядження голови Чорнухинської районної державної адміністрації «Про затвердження розміру вартості земельної частки (паю) по КСП ім. Сковороди, ім. Суворова, «Україна», «Більшовик» затверджено розмір і вартість земельної частки (паю), що розроблені Інститутом землеустрою УААН на виконання Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» по колективних сільськогосподарських підприємствах ім. Сковороди, ім. Суворова, «Більшовик», «Україна», згідно додатку № 1. Згідно додатку № 1 розмір земельної частки (паю) по колективному сільськогосподарському підприємству «Україна» становить 1,66 га (а.с.14-15).

Рішенням Чорнухинської селищної ради Лубенського району Полтавської області від 25.05.2021 № 1306 «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 ", вирішено відмовити ОСОБА_1 у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної частки (паю) розміром 1,66 умовних кадастрових гектарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель запасу комунальної власності у зв`язку з тим, що рішенням Чорнухинського районного суду від 09.06.2017 у справі № 549/114/17 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 про визнання права власності за сертифікатом на земельну частку (пай) відмовлено з врахуванням Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (а.с. 28).

Місцевий суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 09.06.2017 встановлено, що позивач не була членом КСП і відповідно не була включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай).

Колегія суддів не погоджується з даним висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

У пункті 17 Розділу Х Перехідних положень ЗК України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Згідно зі статтею 3 цього Закону підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).

Відповідно до статті 5 цього Закону сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Статтею 11 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Рішенням Чорнухинської селищної ради Лубенського району Полтавської області від 25.05.2021 № 1306 відмовлено ОСОБА_1 у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної частки(паю) розміром 1,66 умовних кадастрових гектарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель запасу комунальної власності посилаючись на рішення Чорнухинського районного суду від 09.06.2017 у справі № 549/114/17, яким відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 про визнання права власності за сертифікатом на земельну частку (пай).

У постанові Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 529/1101/17 (провадження № 61-17402св18) зазначено, що сертифікат на право на земельну частку (пай) може бути визнано недійсним лише судом.

Разом з тим, судовим рішенням Чорнухинського районного суду від 09.06.2017 сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий ОСОБА_1 не визнаний недійсним.

Враховуючи, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат, який є дійсним, тому відмова Чорнухинської селищної ради у виділенні в натурі (на місцевості) земельної ділянки ОСОБА_1 згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) є протиправною.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, місцевий суд дійшов помилкового висновку про необхідність доведення позивачем обставин щодо членства позивача у колективному сільськогосподарському товаристві «Україна», не врахувавши, що ОСОБА_1 вже видано сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 1,66 в умовних кадастрових гектарах, який у розумінні пункту 17 Розділу Х Перехідних положень ЗК України та частини першої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних ділянок (паїв)» є основним документом, що посвідчує право позивача на земельну частку (пай).

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року справа № 529/1190/18.

Окрім того, згідно долученого представником апелянта додатку до державного акту на право колективної власності на землю серії ПЛ 10 від 14.09.1996 року значиться список громадян членів колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, де за № 69 вказано позивача ОСОБА_1 (а.с. 135).

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів враховує, що справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання названого принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. п. 1, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 за розгляд справи в суді першої інстанції було сплачено судовий збір у сумі 1984,80 грн. та 2977,20 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, які відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з Чорнухинської селищної ради Лубенського району Полтавської області на користь позивача.

Окрім того, в позовній заяві ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати на правничу проваву допомогу у розмірі 5000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу ОСОБА_1 надавала адвокат Приймак А.О., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 14.02.2022 (а.с. 31-32).

Згідно квитанції № 0.0..1 від 10.05.2022 року ОСОБА_1 за надання правничої допомоги адвокату Приймак А.О. було сплачено гонорар у сумі 5000 грн. (а.с. 33).

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За положеннями пункту 4 частини першої статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19 зауважено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. З урахуванням наведеного суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Таким чином, враховуючи наданий адвокатом обсяг правової допомоги та критерії реальності та співмірності, колегія суддів приходить до висновку про задоволення вимоги про стягнення з Чорнухинської селищної ради Лубенського району Полтавської області на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правову допомогу у сумі 5000 грн.

Отже, загальний розмір судових витрат, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 становить 9962 грн. (1984,80 грн. + 2977,20 грн. + 5000 грн.).

Керуючись ст. ст. 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1 п. 1, 3, 4, 382, 383, 384 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Приймак Аліни Олександрівни задовольнити.

Рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 20 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Чорнухинської селищної ради Лубенського району Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Чорнухинської селищної ради Лубенського району Полтавської області щодо відмови у виділенні в натурі (на місцевості) земельної ділянки ОСОБА_1 згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0209498.

Зобов`язати Чорнухинську селищну раду Лубенського району Полтавської області прийняти рішення про виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки ОСОБА_1 згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0209498 з наданням дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки

Стягнути з Чорнухинської селищної ради Лубенського району Полтавської області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 9962 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: С. А. Гальонкін

Г. Л. Карпушин