Справа № 347/2143/21
Провадження № 2/347/83/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Кіцули Ю.С.,

за участю:

секретаря Рибчук Х.Д.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 ,

представник третьої особи Книщук Р.В.,

розглянувши в загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог: Орган опіки та піклування Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування вимог, стверджувала, що з 14.03.2002 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано 23.07.2010 року. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу, до вересня 2018 року відповідач спілкувався з дітьми, цікавився їхнім життям. Однак з вересня 2018 року відповідач ОСОБА_3 , як батько дітей жодної участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, не піклується про них, не цікавився їхнім життям. Дочка сторін вже досягла повноліття. Однак син ОСОБА_5 ще є неповнолітнім. При цьому, відповідач як батько, жодної участі у вихованні, утриманні сина не бере. Відповідач не цікавився навчанням сина, жодного разу не відвідував сина за місцем навчання, не здійснював оплату за харчування сина в навчальному закладі. Крім того, після розірвання шлюбу, протягом тривалого часу, відповідач в добровільному порядку не бажав надавати кошти на утримання дітей, що змусило позивача звернутися з відповідним позовом до суду. Судом було ухвалено рішення про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітніх дітей, до досягнення ними повноліття, а в подальшому розмір аліментів було змінено, в сторону збільшення. Проте, відповідач не сплачував аліменти, внаслідок чого виникла заборгованість. Зокрема заборгованість по сплаті аліментів щодо сина ОСОБА_5 станом на 01.08.2021 року становила 20099 грн.

З цих підстав, ОСОБА_1 просила її позов задовольнити, та ухвалити рішення яким позбавити ОСОБА_3 батьківських прав стосовно його сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги позовної заяви підтримала. Додатково пояснила, що відповідач не спілкується з сином, не цікавиться його життям, не бере участь у його вихованні, і навіть не знає де навчається його син. У відповідача є інша сім`я. З того часу, як на розгляді в суді перебуває позов про позбавлення батьківських прав, відповідач почав проявляти якусь цікавість до сина, надсилає йому незрозумілі текстові повідомлення. Однак за словами позивача, їх спільний син не бажає спілкуватись з батьком, йому не до вподоби ті статті, та повідомлення які надсилає відповідач. Також позивач ствердила, що жодних перешкод у спілкуванні з сином не чинила, та не забороняла спілкуватись. На даний час в провадженні Косівського районного суду щодо відповідача перебуває кримінальне провадження, за ухилення від сплати аліментів. І борг по сплаті аліментів був сплачений лише під час розгляду кримінального провадження.

У відзиві на позовну заяву, відповідач ОСОБА_3 зазначив, що вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними. Ствердив, що ним сплачувались аліменти за рішенням суду. В певний період в нього була заборгованість, оскільки його фінансове становище змінилось, та змінились матеріальні можливості. Також в Косівському районному суді перебували на розгляді судові спори щодо нарахування ВДВС в Косівському районі щодо перерахунку розміру аліментів. Крім того, ОСОБА_3 зазначив, що позивач чинила йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, так як постійно налаштовувала їх проти нього, стверджуючи, що таке спілкування травмує психіку дітей. З цих підстав, з 2019 року, відповідач не наполягав на зустрічі з дітьми. Останній раз, з дозволу позивача ОСОБА_1 , їх спільний син був разом із ним на святкуванні дня народження бабусі (матері відповідача) ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також відповідач зазначив, що в серпні 2021 року звертався в Службу в справах дітей Косівської міської ради щодо цільового використання аліментів. Однак Служба у справах дітей Косівської міської ради, жодної перевірки не здійснила.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 заперечив щодо позову. Ствердив, що дійсно у спілкуванні з сином є напружені відносини, однак на його переконання цьому сприяли поведінка позивача ОСОБА_1 , та ті судові спори які були між ними. Проте, відповідач бажає спілкуватись з сином, дійсно надсилав йому текстові повідомлення із різними психологічними статтями, які на його переконання могли б бути корисними, для загального розвитку, а також допомогти у налагодженні спілкування між батьком і сином. Також відповідач ствердив, що з 2018 року був період коли позивач перебувала в Іспанії, і протягом цього часу їх син перебував з відповідачем.

За час перебування справи в суді, дійсно більш активно проявляє бажання спілкуватись, надсилав синову подарунок, мобільний телефон. На думку ОСОБА_3 , відносини які зараз склались між ним, та позивачем не повинні впливати на їх спілкування з сином. Відповідач ствердив, що налагодити діалог із сином можливо. А тому в задоволенні позову просив відмовити.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 25.10.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 24.11.2021 року зобов`язано орган опіки та піклування Косівської міської ради надати письмовий висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою суду від 23.12.2021 року продовжено строк для надання висновку.

Ухвалою суду від 18.01.2022 року задоволено клопотання про виклик свідків, закрито підготовче провадження, та призначено справу до судового розгляду по суті. Також зобов`язано позивача, забезпечити явку неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до суду для заслуховування думки дитини при вирішенні пору.

Ухвалою суду від 31.01.2022 року повернуто зустрічний позов ОСОБА_3 з підстав пропущення строку встановленого ч.1 ст.193 ЦПК України для пред`явлення зустрічного позову.

Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до копії свідоцтва про народження батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_8 (а.с. 4)

Копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_8 розірвали шлюб 23.07.2010 року, про що зроблений актовий запис № 116. (а.с. 7)

Згідно довідки №1910 від 15.09.2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 29.05.1999 року. (а.с. 15)

У довідці № 1913 виконкому Косівської міської ради від 26.07.2021 року, виданої ОСОБА_1 , зазначено, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають: ОСОБА_4 , 2002 р.н. - дочка, ОСОБА_5 , 2006 р.н. - син, ОСОБА_9 2013 р.н.- син, який проживає (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_10 1957 р.н. - мати. (а.с. 5)

Згідно відповіді Косівського ліцею ім. І. Пелипейка, ОСОБА_3 не відвідував класні та загальношкільні збори, не цікавився навчанням свого сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з 2012 р. по червень 2021 р. (а.с. 6)

Відповідно до довідки № 23083/ 20.6-27 від 20.08.2021 року виданої Косівським відділом ДВС у Косівському районі Івано- Франківської області Південно- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) встановлено, що на виконанні перебуває виконавчий лист № 347/2275/19 від 06.10.2020 року про стягнення аліментів з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 на утримання дітей до досягнення ними повноліття. (а.с. 8). Також до матеріалів справи долучений розрахунок із сплати аліментів, у якому зазначено заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів з 2020 року по 06.10.2021 рік. (а.с. 10)

Згідно Акту обстеження матеріально- побутових умов сім`ї від 25.08.2021 року встановлено, що ОСОБА_1 проживає у будинку матері разом із трьома дітьми. Двоє дітей від першого шлюбу ОСОБА_4 , 2002 р.н. - дочка, ОСОБА_5 , 2006 р.н. - син зареєстровані та проживають за адресою АДРЕСА_1 , син від другого шлюбу ОСОБА_9 2013 р.н.- зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , однак проживає разом із матір`ю по АДРЕСА_4 .В. участь у вихованні та матеріальній підтримці своїх дітей не брав та не бере з вересня 2018 року (а.с. 13).

Відповідно до копії листа-відповіді Служби у справах дітей Косівської міської ради розглядалася заява ОСОБА_3 про цільове використання сплачених аліментів за 2013-2018 роки (а.с.29).

Відповідно до характеристики № 1211/04-14 від 09.11.2021 року виданої Кутською селищною радою на громадянина ОСОБА_3 письмових скарг від сусідів та жителів селища не надходило, не являється депутатом та членом виконавчого комітету. (30)

Згідно з копією Акту обстеження матеріально- побутових умов, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_5 , проживає в АДРЕСА_6 з цивільною дружиною та малолітніми дітьми. (а.с. 31)

На диску містяться зображення та відеофайли з мережі вайбер, на яких зображений відповідач та його діти, а також переписка з мережі вайбер відповідача з дітьми (а.с.34).

Рішенням Косівської міської ради від 29.12.2021 року затерджено висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.53).

Висновком № 2 від 23.12.2021 року комісія з питань захисту прав дитини вирішила вважати за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 54-55).

Відповідно до копій ухвал Косівського районного суду від 13.01.2022 року, станом на 13.01.2022 року на розгляді в Косівському районному суді перебувало кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 164 КК України (а.с. 57-59).

Копії квитанцій (експрес накладна) «Нова Пошта» від 28.12.2021 року підтверджують надіслання подарунків відповідачем своїм дітям ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 63).

Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області від 23.12.2021 року відмовлено ОСОБА_3 у визначенні способів участі у вихованні, спілкуванні, з неповнолітньою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.65).

Згідно електронної довідки АТ КБ «Приват банк» встановлено, що 12.11.2021 року була проведена операція (списання з карткового рахунку) у сумі валюти 2 470,00 грн. згідно виконавчого документу № 347/2275/19 від 06.10.2020 року в користь стягувача (а.с. 66).

Відповідно до копій квитанцій ОСОБА_1 отримала 09.01.2022 року кошти у сумі 1000,00 грн., 12.08.2021 року кошти в сумі 6958,00 грн., 26.12.2021 року кошти у 5000,00 грн., як оплату аліментів від ОСОБА_3 , згідно копії платіжного доручення від 09.01.2022 року ОСОБА_1 отримала 3200,00 грн. від (відправника) цивільної дружини відповідача ОСОБА_12 , відповідно до копії платіжного доручення № 63264682 від 08.07.2021 року, ОСОБА_3 оплатив аліменти в сумі 13 871,83 грн. згідно виконавчого листа № 347/2275/19 (а.с 66-72).

Копією листа Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано- Франківської області підтверджено, що станом на 20.01.2022 року заборгованість відносно ОСОБА_3 по сплаті аліментів погашена в повному обсязі, заборгованість відсутня (а.с. 98).

Згідно копій ухвали Косівського районного суду від 09.02.2022 року ОСОБА_3 звертався в суд з позовом, про визначення регулярного порядку спілкування з сином на території проживання батька (а.с.101-102, 132-133).

Відповідачем ОСОБА_3 надсилався стороні позивач текст мирової угоди щодо вирішення порядку спілкування з сином (а.с.161-162)

До матеріалів справи долучено скріншоти спілкування відповідача з сином в мережі вайбер (166-167).

Також до матеріалів справи 01.11.2022 року було долучено копію вироку № 347/2421/21 відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст.164 КК України, де останнього було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення та призначено покарання у виді вісімдесят годин громадських робіт (а.с. 186-190).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітнього сина, та бажання позивача у зв`язку з цим позбавити батьківських прав відповідача щодо їх сина.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі N 522/10703/18 (провадження N 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі N 760/468/18 (провадження N 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі N 638/16622/17 (провадження N 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі N 522/21914/14 (провадження N 61-8179св19).

Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше) є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Отже, законом визначено, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо та є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Вказаний висновок має рекомендаційний характер.

За змістом статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом достовірно встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На даний час неповнолітній син сторін проживає з матір`ю (позивачем) ОСОБА_1 .

В судовому засіданні допитаний неповнолітній ОСОБА_5 , спочатку категорично висловив думку, що відповідача слід позбавити батьківських прав. Ствердив, що вживу спілкування з батьком майже немає, проте є спілкування за допомогою смс, та в соціальній мережі вайбер. Найчастіше пише батько. Проте, він ( ОСОБА_5 ) не відповідає на смс батька, оскільки немає бажання. Ствердив, що батько часто надсилає якісь психологічні статті, роздуми чи поради, які для нього є нецікавими. ОСОБА_5 ствердив, що такий вид спілкування з батьком йому не подобається, і він не хоче спілкуватись з батьком. Також ОСОБА_5 зазначив, що спілкування з батьком змінилось, саме з часу судових процесів, які між його батьками є. ОСОБА_5 зазначив, що батько вітав його повідомленнями зі святами, днем народження. Жодних перешкод відповідачу не чинили у спілкуванні з ним ( ОСОБА_5 ). ОСОБА_5 висловив бажання про те, що якщо поведінка батька зміниться, буде цікавитись його справами, проводити разом час в кафе, чи на прогулянках, він буде радий з ним піклуватись, і стане справжнім батьком, без всяких повчань. В кінці своїх пояснень, ОСОБА_5 було важко однозначно відповісти на запитання суду, чи хотів би він щоб його батька позбавили батьківських прав.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні, ствердила, що є сестрою позивача ОСОБА_1 . Їй відомо, що з 2010 року коли сторони розлучилася, близько трьох місяців, ОСОБА_1 проживала разом із дітьми в її житлі. Діти ОСОБА_1 є її племінниками. Сестра (позивач) ніколи не забороняла бачитись відповідачу з дітьми. З 2018 року коли сестра ( ОСОБА_1 ) переїхала жити в своє житло, то відповідач жодної участі у вихованні дітей, в тому числі неповнолітнього сина ОСОБА_5 не брав. Одночасно свідок ОСОБА_13 зазначила, що неповнолітній син ОСОБА_5 , періодично з 2018 року працював у відповідача за місцем роботи (батька). На уточнюючі запитання суду, свідок ОСОБА_13 невпевнено відповідала щодо зазначення періоду, з якого відповідач не приймав участі у вихованні сина. Також ствердила, що їй відомо, що батько (відповідач) надсилав якісь смс-повідомлення сину. Свідок ОСОБА_13 зазначила, що відповідач ОСОБА_3 почав менше спілкуватись з сином, з того часу як в нього з`явилась інша сім`я. Підсумовуючи свої показання, свідок ОСОБА_13 зазначила, що вже під час розгляду справи, коли син ОСОБА_5 надавав свої пояснення суду під час розгляду справи, висловив думку, щоб батько приділяв йому більше часу, чи здійснив хоча б якийсь подарунок на день народження, то відповідач ОСОБА_3 (батько) подарував телефон сину. Однак, такий подарунок було зроблено без врахування інтересів неповнолітнього сина ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_4 в суду надала показання, що відповідач є її батьком. Відповідач не виконує належним чином свої батьківські обов`язки щодо виховання брата ОСОБА_5 . Спілкування між відповідачем і її братом було не часто. Її брат певний період працював у батька на роботі. Батько інколи вітав зі святами, та надсилав смс-повідомлення. Проте матеріально жодним чином батько (відповідач) не допомагав. В добровільному порядку батько жодним чином не проводив свій вільний час з братом, не цікавився навчанням, не брав належної участі у вихованні її брата. В лютому 2021 року відповідач надіслав сину привітальне смс-повідомлення з днем народження. На уточнюючі запитання суду, свідок не могла точно вказати час, з якого батько перестав брати участь у житті сина.

Представник Служби у справах дітей Косівської міської ради в судовому засіданні ствердив, що наданий ними висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав підтримує в повному обсязі. Представник ствердив, що на засіданні комісії заслуховували неповнолітнього ОСОБА_5 , який ствердив, що батько жодним чином не бере участі у його вихованні, не цікавиться його життям, а тому спілкуватися з батьком він не хоче. За таких обставин, комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Косівської міської ради вирішила вважати за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Аналізуючи наведені факти, суд приходить до переконання про відсутність достатніх підстав для задоволення позову. Так, суд погоджується з доводами сторін, що має місце факт неналежної участі батька-відповідача ОСОБА_3 у вихованні дитини належним чином. Однак суд враховує той факт, що батько категорично заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. Відповідач ствердив, що позивач налаштовувала дітей проти нього, та чинила йому перешкоди у спілкуванні з дітьми. Суд позбавлений можливості перевірити вказані факти на достовірність, хоча позивач і заперечувала той факт, що хто небудь із сім`ї чинить перешкоди у спілкуванні з батьком.

На переконання суду неодноразові заперечення відповідачем позову, переконливо свідчать про його активну позицію та свідчать про наявність у нього інтересу щодо участі у вихованні дитини - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач з цією метою звертався і в Службу у справах дітей щодо врегулювання участі батька і вихованні сина, та надсилав текст мирової угоди позивачу, подав позов до суду. Такі активні дії, хай навіть і поштовхом для них ймовірно стало кримінальне провадження, та позов про позбавлення батьківських прав, переконливо свідчать, що відповідач бажає спілкуватись з сином, брати участь у його житті, та налагодити контакт спілкування з сином.

Що стосується доводів позивача щодо наявності у відповідача ОСОБА_3 заборгованості по сплаті аліментів, та ухвалення Косівським районним судом вироку суду, то суд зауважує, що наявність лише заборгованості по сплаті аліментів не може бути єдиною підставою для позбавлення батьківських прав. З огляду на те, що періодично відповідач сплачував аліменти визначені рішенням суду. Крім того, батько не погоджувався з перерахунком розміру аліментів, у зв`язку з чим звертався з відповідними позовами до суду, що не може бути беззаперечною обставиною для позбавлення батьківських прав, з огляду на той факт, що будь яка особа, яка вважає, що її законні права та інтереси порушені, вправі звернутися за їх захистом до суду.

Що стосується копії вироку Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03.10.2022 року, яким ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, то суд зауважує, що станом на день розгляду даної цивільної справи, вищезазначений вирок суду не набрав законної сили.

Суд звертає увагу, що права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав оцінюється судом як один із доказів, і суд може не погодитись з таким висновком, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини. Указану правову позицію викладено також у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі N 753/2025/19 (провадження N 61-1344св20).

Що стосується висновку Служби у справах дітей Косівської міської ради то такий оцінюється судом критично, оскільки його зміст містить тільки наведені статистичні дані щодо документів, які були надані саме позивачем до позовної заяви. Так, у висновку міститься посилання на акт обстеження матеріально-побутових умов, про те, суд зауважує, що в розділі VIII акту додаткова інформація, міститься речення «з вересня 2018 року». Однак суд зауважує, що вказаний вислів візуально відрізняється (кольором чорнила) від вищенаписаного власноруч тексту. Така неоднозначність в зазначенні строку, з якого ОСОБА_3 не бере участі у вихованні сина, з обставинами встановленими в судовому засіданні при допитів свідків, з яких жоден не міг точно вказати час з якого батько не бере участі у вихованні сина, не можуть беззаперечно підтверджувати, що батько не приділяє належної уваги сину саме з 2018 року.

Суд зауважує, що вказаний висновок в основному ґрунтується на документах наданих саме позивачем. Однак будь яких інших фактичних даних, які б могли переконливо свідчити про факт умисного ухилення від виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, висновок не містить.

Так, дійсно на засідання комісії викликались ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , та їх неповнолітній син ОСОБА_5 . При цьому, висновок був наданий все таки з врахуванням думки дитини, яка ствердила, що не хоче спілкуватися з батьком. Крім того, представник Служби у справах дітей, не надав інформації про те, що відповідач був ознайомлений з вказаним висновком, адже відповідач у випадку ознайомлення з таким висновком та непогодження з ним, має право його оскаржити. Матеріали справи такої інформації не містять.

Суд зауважує, що висновок який міститься в матеріалах справи не містить жодної інформації яка б свідчила про невиконання батьківських обов`язків відповідачем, в тому числі за можливості свідчення сусідів, родичів чи інших суб`єктів, які можуть володіти інформацією щодо предмета спору. З висновку взагалі незрозуміло, чи обстежувались умови проживання дитини, та чи з`ясовувалась інформація участі батька за місцем навчання дитини, не опитувались класний керівник, тощо.

Надаючи остаточний висновок та переконливо стверджуючи про доцільність позбавлення батьківських прав, Службою у справах дітей Косівської міської ради, взагалі не були з`ясовані причини з яких відповідач не брав участі у вихованні та відвідуванні дитини, не встановлені, наявність чи відсутність перешкод зі сторони матері позивача, чи інших членів сім`ї позивача у наданні батьку дитини (відповідачу ОСОБА_3 ) для спілкування та прийняття участі відповідачем у вихованні дитини.

Суд також звертає увагу, що в судовому засіданні представник Служби у справах ствердив, що їм відомо про ситуацію з ОСОБА_3 , та про те, що батько не бере належної участі в житті сина, при цьому представник ствердив, що жодних дій про необхідність звернути увагу батька на більш активну участь у вихованні свого сина, Службою у справах дітей не вживалося.

Що стосується думки самої дитини, неповнолітнього сина ОСОБА_5 , про доцільність позбавлення його батька батьківських прав, то суд зауважує, що вік і рівень розвитку дитини цілком дозволяють йому усвідомлено висловити свою думку стосовно питання позбавлення батьківських прав. Разом з тим суд критично оцінює його думку та пояснення, оскільки в судовому засіданні, спочатку неповнолітній беззаперечно стверджував про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо нього. Проте під час допиту зазначив, що якщо батько змінить своє ставлення до виховання, то він не проти спілкування з ним.

Суд також вважає, за необхідне зазначити, що не може беззаперечно, та достеменно стверджувати, що необхідність відповідача позбавити батьківських прав це особиста думка дитини, та вона не є наслідком впливу на неї сторонніх осіб, які були присутні в судовому засіданні, а саме матері позивача.

При цьому суд зауважує, що має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ч. 3 ст. 171 СК). При вирішенні даної справи суд вважає, що думка дитини, хоча і має важливе значення, однак не може бути вирішальною у даному спорі, враховуючи тривале проживання дитини з матір`ю, а також інші обставини, що характеризують спірні правовідносини, що не виключає можливість непрямого впливу матері на думку дитини.

Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить переконання, що обставини, на які посилається позивач у своєму позові, наразі не можуть бути підставою для позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав, обставини дійсної справи свідчать про відсутність належного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності належного спілкування, різних світоглядів, та існування судових процесів. Суду не надано доказів того, що батько не має шансу на виправлення своєї поведінки щодо участі у вихованні сина, тому з урахуванням думки дитини, його віку (16 років), який через нетривалий час досягне повноліття, суд вважає в даному випадку неправильним розривати зв`язок з батьком на цей час й вважає за необхідне надати можливість виправитися батьку в майбутньому. Згідно роз`яснень, наданих в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

На підставі Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 19, 150, 155, 164, 166, 171 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог: Орган опіки та піклування Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав,- відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання свого сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Покласти на орган опіки та піклування Косівської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_3 щодо сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10 листопада 2022 року.

Суддя Ю.С. Кіцула