ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/684/21 Номер провадження 22-ц/814/2488/22Головуючий у 1-й інстанції Баркова Н.В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Лобов О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою державного підприємства «Харківський автомобільний завод»

на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 02 лютого 2022 року, постановлене суддею Барковою Н.В. (повний текст складено 29 червня 2022 року),

у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Харківський автомобільний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

04.02.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом, у якому просить стягнути із ДП «Харківський автомобільний завод» на його користь заборгованість з остаточного розрахунку при звільненні в сумі 18 582,81 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що складає на день звернення до суду 80 236,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що у період із 20.10.2015 перебував у трудових відносинах із ДП «Харківський автомобільний завод» та звільнений з посади електрозварника 4 розряду наказом роботодавця від 06.11.2020 №127-К на підставі п.1. ч.1 ст.36 КЗпП України. При звільненні відповідач письмово не повідомив його про нараховані суми, належні до виплати, та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч.1 ст.116 КЗпП України.

Після неодноразових звернень до керівництва підприємства з проханням здійснення розрахунку після звільнення, 16.11.2020, на його зарплатну картку були перераховані кошти в рахунок погашення заборгованості із виплати заробітної плати за жовтень 2020 року в сумі 17 118,38 грн.

02.02.2021 позивач отримав відповідь від Головного управління Держпраці в Харківській області, з якої дізнався, що відповідачем при перевірці надано не всі витребувані документи, заборгованість з остаточного розрахунку підтверджено та керівнику ДП «ХАЗ» надано припис про усунення виявлених порушень. Загалом, відповідно до виписки по картковому рахунку позивача, отриманої в ГУ з обслуговування клієнтів Харківського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України», за вересень 2020 року заробітна плата на його картковий рахунок надійшла 09.10.2020 у сумі 17 394,38 грн., а за жовтень 2020 року - 16.11.2020 у сумі 17 118,83 грн. При цьому, в наказі №127-К про звільнення від 06.11.2020 було зазначено «здійснити остаточний розрахунок при звільненні та компенсувати 30 днів невикористаної щорічної відпустки».

Отже, відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, яке відбулось 06.11.2020, на момент звернення до суду затримка з остаточного розрахунку становила 90 днів плюс на 10 днів затримка розрахунку за вересень 2020 року, а фактично остаточний розрахунок відповідачем було здійснено лише 19.03.2021. За таких обставин заробітна плата позивача за два останні місяці роботи становить вересень 2020 року (22 робочих дні) 21 857,28 грн., жовтень 2020 року (21 робочий день) 21 532,55 грн., відповідно середньоденна заробітна плата складає 1 009,06 грн. Таким чином затримка остаточного розрахунку при звільненні становить 10 днів + 133 дні, та розрахунок суми, що підлягає стягненню з відповідача виглядає наступним чином 143 дні х 1009,06 грн. = 144 295,58 грн.

У зв`язку із затримкою заробітної плати позивач тривалий час перебував у стані стресу, відчував моральні страждання, втратив нормальні життєві зв`язки, був змушений економити на харчах, одязі, що призвело до значних душевних переживань. Завдана йому моральна шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення його законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням його прав, втратою, у зв`язку з цим престижу та ділової репутації серед співпрацівників, знайомих, друзів та родичів. Тому позивач вважає, що йому було завдано моральну шкоду в розмірі, заявленому до стягнення.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 02.02.2022 позов ОСОБА_1 до ДП «Харківський автомобільний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто із ДП «Харківський автомобільний завод» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 90 815,40 грн., із якої підлягають вирахуванню податки, збори та інші обов`язкові платежі.

Стягнуто із ДП «Харківський автомобільний завод» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто із ДП «Харківський автомобільний завод» на корить ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 928,10 грн.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що на дату звільнення (06.11.2020) із позивачем не був проведений повний розрахунок, який фактично відбувся 19.03.2021, тобто період затримки розрахунку склав 90 робочих днів, а тому сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 1 009,06 грн. х 90 = 90 815,40 грн., які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача, із вирахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

При постановленні рішення в частині стягнення моральної шкоди, районний суд виходив із того, що через порушення підприємством відповідача встановлених законом процедури та строків розрахунку при звільненні позивача, останній зазнав моральних страждань, які підлягають компенсації в розмірі 2 000,00 грн., що відповідатиме засадам розумності виваженості та справедливості.

У задоволенні інших вимог позову відмовлено за недоведеністю.

Із рішенням районного суду не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру середнього заробітку, постановленого до стягнення із 90 815,40 грн. до 86 987,70 грн., а також відмовити у стягненні моральної шкоди за безпідставністю.

Вважає, що при постановленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції помилково, при обрахуванні середнього заробітку ОСОБА_1 , включив до розрахунку суму лікарняних за вересень 2020 року в розмірі 1 829,07 грн.

Наводить власний розрахунок середньоденного заробітку: 20 028,21 грн. (розмір заробітку, що враховується при обчисленні середньої зарплати за вересень 2020 року) + 21 532,56 грн. (розмір заробітку, що враховується при обчисленні середньої зарплати за жовтень 2020 року) / (22 дн. + 21 дн.) = 41 560,77/43 = 966,53 грн./день.

Отже за затримку тривалістю 90 роб. дн. підлягає стягненню: 966,53 грн. х 90 дн. = 86 987,70 грн., а не 90 815,40 грн., які стягнуто судом першої інстанції.

Заперечує проти стягнення моральної шкоди, як такої, що не ґрунтується на доказах.

15.11.2022 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване.

Зазначає, що в суді першої інстанції відповідач ухилився від виконання вимог суду в частині надання доказів, які мають суттєве значення для розрахунку середнього заробітку, а тому, надавши їх суду апеляційної інстанції, порушив вимоги ст.367 ЦПК України, за змістом якої докази, які не становили предмет дослідження суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, які у цій справі не встановлені.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України) без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приймає до уваги наступне.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що із 20.10.2015 по 06.11.2020 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із ДП «Харківський автомобільний завод», що підтверджується записами у трудовій книжці серія НОМЕР_1 ./а.с.9/

Наказом в.о. директора ДП «Харківський автомобільний завод» від 06.11.2020 №127-К звільнено 06.11.2020 електрогазозварника ДСР 4 розряду ОСОБА_1 за угодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України). Бухгалтерії провести з ОСОБА_1 повний розрахунок відповідно до чинного законодавства, компенсувати 30 к.д. невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 20.10.2019 до 06.11.2020./а.с.59/

09.12.2020 та 05.01.2021 ОСОБА_1 звертався до директора ДП «Харківський автомобільний завод» із вимогою про здійснення остаточного розрахунку з виплату належних коштів та надання довідки про належні йому до виплати суми при звільненні./а.с.12-13,16/.

05.01.2021 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держпраці в Харківській області з проханням вжити заходи щодо здійснення відповідачем остаточного розрахунку та надання довідки про заборгованість з належних йому виплат./а.с.18-21/.

02.02.2021 ОСОБА_1 отримав відповідь від Головного управління Держпраці в Харківській області від 29.01.2021 №Н-10/02.04/12-08/983, за змістом якої в порушення вимог ч.1 ст.116 КЗпПУ виплата всіх сум, належних йому при звільненні відповідно до наказу №127-К від 06.11.2020 станом на момент перевірки не проведена. За результатами позапланового заходу державного контролю керівнику ДП «ХАЗ» наданий припис щодо усунення виявлених порушень та вжито заходів в межах наданих повноважень. /а.с.22-23/.

Згідно довідки ДП «Харківський автомобільний завод» від 01.04.2021 №2/31, заборгованість з виплати заробітної плати за листопад 2020 року в сумі 18582,81 грн., в тому числі, компенсація за невикористану відпустку ОСОБА_1 перерахована на зарплатний рахунок 19.03.2021 згідно платіжного доручення №1 від 19.03.2021./а.с.51/.

Із довідки ДП «Харківський автомобільний завод» розрахунку середньої заробітної плати ОСОБА_1 убачається, що останній звільнився з підприємства 06.11.2020. За вересень відпрацьовано 19 роб. днів, зарплата - 20028,21 грн., за жовтень - 21 роб. день, зарплата - 21532,56 грн. Середньоденна заробітна плата становить - 1039,24 грн. Остаточний розрахунок з ОСОБА_1 здійснено 19.03.2021./а.с.75/.

Також ДП «Харківський автомобільний завод» надано другу довідку про середню заробітну плату ОСОБА_1 , відповідно до якої останній працював на підприємстві з 20.10.2015. Звільнений за угодою сторін 06.11.2020 згідно наказу №127-к від 06.11.2020 року. Середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 становить 22338,93 грн., середньоденна заробітна плата - 1039,02 грн. Розмір утримань з заробітної плати ОСОБА_1 : ПФО -18%, військовий збір 1,5%./а.с.76/.

Із довідки ДП «Харківський автомобільний завод» щодо перерахування коштів на зарплатний рахунок з 01.09.2020 по 31.01.2021 ОСОБА_1 убачається, що останньому за вказаний період перераховані суми у загальному розмірі 52143,04 грн./а.с.77/.

За змістом довідки Пенсійного фонду України за формою ОК-5індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 убачається, що в останні два місяці, що передували звільненню позивача останньому було нараховано: за вересень 2020 року -21 857,28 грн., а за жовтень 2020 року 21 532,55 грн./а.с.95-96/.

Частково задовольняючи вимоги позову та постановлюючи до стягнення середній заробіток за час затримки розрахунку, районний суд виходив із того, що два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, це вересень та жовтень 2020 року. За даними дослідженої в суді довідки Пенсійного фонду України стосовно ОСОБА_1 у вересні 2020 року - 22 робочих дні сума заробітної плати 21 857,28 грн., у жовтні 2020 року - 21 робочий день, сума заробітної плати 21 532,55 грн., отже середньоденний заробіток позивача становить: (21 857,28 грн. + 21 532,55 грн.) : (22+21) = 1 009,06 грн.

Разом із тим, за період з 06.11.2020 (дати звільнення) та по 19.03.2021 (отримання розрахунку) сплинуло 90 робочих днів (16 робочих днів у листопаді 2020 року + 22 робочих дні в грудні 2020 року + 19 робочих днів в січні 2021 року + 20 робочих днів в лютому 2021 року + 13 робочих днів у березні 2021 року), отже загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 1 009,06 грн. х 90 = 90 815,40 грн., яку суд визнав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача з вирахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Крім того, виходячи із засад розумності та справедливості, суд першої інстанції визнав за необхідне стягнути із ДП «Харківський автомобільний завод» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн.

В іншій частині вимог позову відмовлено за недоведеністю.

Апеляційний суд, переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів апеляційної скарги, із висновками суду першої інстанції не в повній мірі погоджується з огляду на наступне.

За змістом частини першої статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Розмір грошового зобов`язання, що підлягає стягненню визначається відповідно до приписів Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100), згідно з яким середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до абзацу 1 пункту 3 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі (абзац 3 пункту 3 Порядку №100).

Відповідно до підпункту б) пункту 4 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (абзац 2 пункту 4 Порядку №100).

Згідно позиції Верховного Суду, сформованій у справі № 815/5976/14 від 24.04.2020 при обчисленні середньої заробітної плати до її розрахунку не включаються виплати, які мають одноразовий та несистематичний характер.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд і у постановах від 15.10.2020 у справі№826/5842/15, від 28.09.2021 у справі №826/5780/15 за подібних правовідносин.

Із матеріалів справи убачається, що судом першої інстанції при здійсненні обрахунку середнього заробітку за останні два місяці, що передували звільненню, тобто за вересень та жовтень 2020 року, визначено грошове забезпечення на загальну суму 21 532,55 грн. Виходячи із цього, середньоденний заробіток позивача суд першої інстанції визначив у сумі 1 009,06 грн.(21 857,28 грн. + 21 532,55 грн.) : (22+21).

Такий обрахунок суд першої інстанції здійснив на підставі довідки, виданої Пенсійним фондом України стосовно ОСОБА_1 .

Разом із цим при зверненні в суд із апеляційною скаргою відповідачем надано листок непрацездатності позивача та складено із цих підстав довідку, що ОСОБА_1 дійсно працював на ДП «Харківський автомобільний завод». У вересні 2020 року ОСОБА_1 відпрацював 19 днів із 21 робочого дня. Загальний розмір заробітної плати склав 21 857,21 грн., із яких: 20 028,21 грн. заробітна плата за відпрацьований час, яка включається до розрахунку середньої заробітної плати; 1 829,07 грн. оплата за листком непрацездатності, яка не включається до розрахунку середньої заробітної плати.

Такі докази не становили предмет дослідження суду першої інстанції, проте не через умисел роботодавця чи недбалість його службових осіб,а тому згідно ч.3 ст.367 ЦПК України, приймаються апеляційним судом до уваги, як належні та допустимі, такі, що мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Заперечення позивача проти врахування судом апеляційної інстанції указаних доказів колегія суддів відхиляє, оскільки він володів відповідними відомостями та не надав їх суду при зверненні в суд із позовом, замовчавши вказаний факт.

Із огляду на викладене, апеляційний суд приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача щодо підставності виключення із розрахунку середнього заробітку суми лікарняних за вересень 2020 року в розмірі 1 829,07 грн., зменшення розміру середньоденного заробітку із 1 009,06 грн.((21 857,28 грн. + 21 532,55 грн.) : (22+21)) до 966,53 грн. ((20 028,21 грн. + 21 532,55 грн.) : (22 дн. + 21 дн.)).

Виходячи із цього, середній заробіток позивача за період з 06.11.2020 (дати звільнення) та по 19.03.2021 (отримання розрахунку) слід обраховувати: 966,53 грн./день. х 90 дн., а тому постановлений до стягнення розмір середнього заробітку слід зменшити із 90 815,40 грн. до 86 987,70 грн.

Стосовно доводів апеляційної скарги про недоведеність вимог позову про стягнення моральної шкоди, колегія суддів їх відхиляє та приймає до уваги наступне.

Згідно частин першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до пункту 3Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму №4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно позиції Верховного Суду, сформованої у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

В обґрунтування наявності підстав для відшкодування моральної шкоди позивач вказує на те, що у зв`язку із затримкою заробітної плати тривалий час перебував у стані стресу, відчував моральні страждання, втратив нормальні життєві зв`язки, був змушений економити на харчах, одязі, що призвело до значних душевних переживань. Завдана йому моральна шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення його законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням його прав, втратою, у зв`язку з цим престижу та ділової репутації серед співпрацівників, знайомих, друзів та родичів.

Суд першої інстанції, врахувавши викладене, керуючись засадами розумності та справедливості, дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу порушенням його трудових прав, що перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача.

Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують, зводяться до їх заперечень та довільного тлумачення норм ЦПК України на власну користь. Разом із цим, колегія суддів наголошує, що порушення роботодавцем законодавства про працю встановлена та не спростована відповідачем, тривалість затримки розрахунку склала 90 днів, а підстави виплати фактично зумовлені активними діями позивача, який неодноразово звертався до відповідача із вимогою повного розрахунку із ним при звільненні та ГУ Держпраці в Харківській області, яким керівнику ДП «ХАЗ» надано припис про усунення виявлених порушень. Наведене підтверджує факт заподіяння позивачу моральної шкоди, вину відповідача та їх причинно-наслідковий зв`язок. Натомість розмір моральної шкоди, постановленої до стягнення у 2000,00 грн. не є надмірним, відповідає критеріям розумності та співмірності із розміром самої заборгованості.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ст.141 ЦПК України, пропорційно задоволеним вимогам позову (53%), підлягає зменшенню розмір судового збору постановленого до стягнення із відповідача на користь позивача із 928,10 грн. до 870,77 грн.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід змінити в частині розміру середнього заробітку та розподілу судових витрат. В іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 376 п.п.3,4, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Харківський автомобільний завод» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 02 лютого 2022 року змінити в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та в частині розміру судового збору.

Стягнути із державного підприємства «Харківський автомобільний завод» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, зменшивши його із 90 815,40 грн. до 86 987,70 грн. (вісімдесят шість тисяч дев`ятсот вісімдесят сім гривень сімдесят копійко), із якої підлягають вирахуванню податки, збори та інші обов`язкові платежі.

Зменшити розмір судового збору, постановленого до стягнення із державного підприємства «Харківський автомобільний завод» на користь ОСОБА_1 із 928,10 грн. до 870,77 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.А. Лобов