Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1085/21 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 3 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/1085/21 за позовом ОСОБА_1 до Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про набуття права власності за набувальною давністю

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2021 року, яке ухвалено суддею Дубовік О.М.

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом, на обґрунтування якого, з урахуванням заяви про уточнення вимог, зазначила, що з серпня 1992 року по жовтень 2011 року проживала з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу у садовому будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 03 грудня 2015 року вказаний будинок визнано спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_4 , а також визнано за вказаними особами право власності на Ѕ частину садового будинку за кожним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

12 грудня 2019 року, відповідно до договору купівлі продажу частини житлового будинку, ОСОБА_3 , будучи спадкоємцем померлого ОСОБА_4 , продав ОСОБА_1 у власність ј частину садового будинку АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що з моменту побудови вказаного будинку і по теперішній час вона безперервно, відкрито проживає в ньому, несе витрати по його утриманню в належному стані, оплачує всі необхідні платежі до садового товариства «Трудівник», а тому вважає, що добросовісно заволоділа будинком і продовжує володіти відкрито вказаним нерухомим майном.

З рахуванням вищевикладеного, враховуючи, що іншим шляхом визнати право власності неможливо, ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на ј частину садового будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись при цьому на неправильне встановлення судом обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги позивача, ідентичні обґрунтуванням позовних вимог. Крім того зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про пред`явлення нею позову до неналежного відповідача, оскільки з урахуванням положень ч.2 ст. 335 ЦК України відсутність власників (правонаступників) спірного майна дає підстави відповідній територіальній громаді, в даному випадку Новогуйвинській селищній раді Житомирського району Житомирської області, набути його у комунальну власність.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.

В судовому засіданні позивач доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені. Від представника Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи встановлено, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 03 грудня 2015 року садовий будинок АДРЕСА_1 , визнано спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_4 , а також визнано за вказаними особами право власності на Ѕ частину садового будинку за кожним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Після його смерті, приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л., 28 березня 2014 року була заведена спадкова справи, зі змісту якої слідує, що заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори подали позивач ОСОБА_1 , дружина померлого ОСОБА_2 та син - ОСОБА_3 (т.1 а.с.73,83,87).

12 грудня 2019 року, відповідно до договору купівлі продажу частини житлового будинку №10068, ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 придбала у власність ј частину садового будинку АДРЕСА_1 (т.1 а.с.7-8).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 201486159 від 24.02.2020, ОСОБА_1 належить ѕ, а померлому ОСОБА_4 - ј частини садового будинку АДРЕСА_1 (т.1 а.с.16-17).

Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1,4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном-протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові Касаційного цивільного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 552/1354/18, позов про визнання права власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала хто є власником. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого не відомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем й у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Згідно зі ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадком.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності відомостей про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

З огляду на зазначене, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Таким чином встановивши, що належними відповідачами за даним позовом є спадкоємці померлого власника частини спірного будинку ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак клопотання про заміну неналежного відповідача належними чи залучення вказаних осіб співвідповідачами, стороною позивача не заявлялося, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача, яким є Новогуйвинська селищна рада Житомирського району Житомирської

Доводи апеляційної скарги, які стосуються обґрунтованості позову, доведеності обставин, що підлягають доказуванню, в тому числі і посилання в апеляційній скарзі на не врахування судом наданих доказів, інших обставин по суті спору не підлягають перевірці за наявності процесуальних порушень, та не впливають на висновок про необхідність відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 червня 2022 року.

Головуючий Судді