ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/4249/20 Номер провадження 22-ц/814/2989/22Головуючий у 1-й інстанції Березовська І.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Боштенка В.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Чирки Ольги Олегівни, представника ОСОБА_1 , на рішення Харківського районного суду Харківської області від 06 грудня 2021 року (час ухвалення судового рішення з 08:35:15 до 11:15:00, дата виготовлення повного тексту рішення - 15 грудня 2021р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання частини довіреності нікчемною та визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку,

треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Єрмакова Наталія Яковлівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Салімовська Марина Миколаївна, ОСОБА_4 .

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,

У С Т А Н О В И В:

У липні 2020р. ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, просила:

визнати недійсною (нікчемною) довіреність, видану нею на ім`я ОСОБА_2 01 квітня 2019 року, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Єрмаковою Н.Я. за р.№ 358, в частині: розпорядження та користування належним ОСОБА_1 на праві приватної власності житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , та з питань пов`язаних з оформленням необхідних документів для укладення договорів постачання з усіма комунальними службами з правом поставити на реєстраційний облік місця проживання будь-яких осіб та в разі необхідності зняти всіх осіб з реєстрації місця проживання;

визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений 07 лютого 2020 року між ОСОБА_1 , від імені якої діяв ОСОБА_2 на підставі довіреності від 01 квітня 2019 року, та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Салімовською М.М., за р.№ 105.

В обґрунтування позову вказувала, що 01 квітня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Єрмаковою Н.Я. було посвідчено довіреність від імені ОСОБА_1 , відповідно до якої остання уповноважила ОСОБА_2 бути її представником в усіх органах, підприємствах, установах і організаціях з питання придбання на її ім`я житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з правом укласти від її імені за ціну і на умовах за його розсудом та підписати попередній договір, договір купівлі-продажу, та з питань розпорядження та користування цим будинком, з питань укладення з договорів з комунальними службами, з питань реєстрації місця проживання та зняття з реєстрації місця проживання будь-яких осіб.

На підставі зазначеної довіреності 08 квітня 2019 року ОСОБА_2 придбав на ім`я позивача житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , однак 07 лютого 2020 року продав його за ціною 914 600,00 гривень.

Відчуження зазначеного житлового будинку було здійснено поза волею позивача та за відсутності будь-якого погодження з нею, грошові кошти за продаж житлового будинку ОСОБА_2 позивачу не передавав, про продаж будинку не сповіщав.

Позивач зазначала, що видана нею довіреність не містить повноважень на відчуження житлового будинку, тим паче, на час видачі довіреності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначений житловий будинок їй на праві власності ще не належав, а тому згідно ст.238 ЦК України позивач не могла уповноважити ОСОБА_2 відчужити спірний будинок, оскільки сама не мала такого права.

Вказувала, що вона категорично не схвалює продаж її будинку поза її волею, без узгодження з нею як стороною правочину, ціни продажу та інших істотних умов, притаманних угоді купівлі-продажу. ОСОБА_2 діяв з перевищенням повноважень, що є підставою для визнання цього правочину недійсним.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 06 грудня 2021 року відмовлено за недоведеністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..

В апеляційній скарзі адвокат Чирка О.О., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції всупереч вимогам процесуального права порушив таємницю нарадчої кімнати, оскільки справу було призначено на 08:00 год, розпочато о 08:16 год., а о 08.35 год суд видалився до нарадчої кімнати і на цьому судове засідання закінчилось. Згідно Єдиного державного реєстру судових рішень під час перебування в нарадчій кімнаті суд ухвалив ще судовий наказ 635/9048/21, ухвалу 635/4679/20, ухвалу 635/8986/21, що є порушенням таємниці нарадчої кімнати.

Також вказувала, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що ОСОБА_2 , діючи від її імені, уклав договір з ОСОБА_3 , своєю тещею, фактично не отримавши оплати за договором купівлі-продажу, і проживає зараз у спірному будинку, що свідчить про зловмисну домовленість представника однієї сторони і є підставою для задоволення позову.

Вважає пункт довіреності, де вона уповноважила ОСОБА_2 бути її представником у будь яких установах та організаціях з питань розпорядження та користування цим будинком є нікчемним в силу закону, але на її аргументи суд уваги не звернув і трактував норму матеріального права на власний розсуд.

Зазначала, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уникли в своїх відзивах повідомлень про те, як, коли та яким чином відбувся розрахунок між ними за придбану нерухомість, і фактично суд констатував у своєму рішенні безоплатність угоди. В оспорюваному договорі не вказано жодного платіжного документа, згідно якого відбувся перерахунок коштів від покупця продавцю, однак вказана ціна 941 600 грн, які не сплачені покупцем продавцю.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2022 року справу передано в провадження колегії суддів Харківського апеляційного суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01.02.2022 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою цього ж суду від 01.02.2022 року закінчено підготовчі дії у справі, справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовженого строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 01.08.2022 року справу передано до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М.

Правом подачі відзиву інші учасники не скористались.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 квітня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Єрмаковою Н.Я. посвідчено довіреність та зареєстровано в реєстрі за № 358, відповідно до якої ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 бути її представником в усіх органах, підприємствах, установах і організаціях з питання придбання на її ім`я житлового будинку з прибудовами та надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , з правом укласти за ціну і на умовах за його розсудом та підписати попередній договір, договір купівлі-продажу, а також з питань розпорядження та користування належним їй на праві приватної власності цим житловим будинком, та з питань, пов`язаних з оформленням необхідних документів для укладання договорів постачання з усіма комунальними службами з правом поставити на реєстраційний облік місця проживання будь-яких осіб та в разі необхідності зняти всіх осіб з реєстрації місця проживання за вказаною адресою (т.1 а.с.18).

08 квітня 2019 року між ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_5 укладено договір купівлі продажу житлового будинку з надвірними будівлями, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Панченко І.І. та зареєстрований в реєстрі за № 177, відповідно до умов якого продавець передав у власність покупцю житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Вартість житлового будинку становила 540 000,00 гривень (т.1 а.с.15).

07 лютого 2020 року між ОСОБА_1 , від імені якої діяв ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Салімовською М.М. та зареєстрований в реєстрі за № 105, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вартість житлового будинку становила 941 600,00 гривень (т.1 а.с.15).

09 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Єрмакової Н.Я. із заявою про скасування довіреності, посвідченої від її імені 01 квітня 2019 року на ім`я ОСОБА_2 (т.1 а.с.17).

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру довіреностей № 42237756 від 09.07.2020 року, на підставі заяви ОСОБА_1 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єрмаковою Н.Я. 09 липня 2020 року припинено дію довіреності (т.1 а.с.17 зворот).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала суду доказів, що на момент укладання спірного договору волевиявлення останньої не було вільним та не відповідало її внутрішній волі.

Зазначав, що твердження позивача щодо відсутності волевиявлення на відчуження спірного житлового будинку спростовуються змістом довіреності, якою позивач уповноважила ОСОБА_2 на розпорядження належним їй житловим будинком, а відтак підстав для визнання договору купівлі продажу житлового будинку від 07 лютого 2020 року немає.

Вказував, що посилання позивача на те, що вона не була обізнана про продаж спірного будинку, спростовуються показаннями свідків, які пояснили, що ОСОБА_1 було відомо про продаж житлового будинку та особу покупця і рішення про продаж будинку було прийнято нею особисто.

Також зазначав, що доводи позивача щодо непроведення розрахунку за відчуження житлового будинку також не можуть бути підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним, оскільки виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним, що визначено в п.7 Постанови Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними».

Позивач не позбавлена права звернутися до суду з відповідним позовом щодо стягнення грошових коштів, а доводи представника позивача щодо вчинення ОСОБА_2 правочину в своїх інтересах через відчуження житлового будинку своїй тещі суд не прийняв до уваги, оскільки позивач в обґрунтування позовних вимог не посилалась на положення ст. 232 ЦК України як на підставу визнання правочину недійсним, про зазначену обставину представник позивача зазначила лише в судових дебатах.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, перевіряючи доводи апеляційної скарги, виходить з такого.

Згідно із частинами першою, третьою статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Частиною першою ст.238 ЦК України встановлено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Частиною третьою статті 244 ЦК України передбачено, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Довіреність - це односторонній правочин, що фіксує межі повноважень представника, який діючи на підставі довіреності, створює права та обов`язки безпосередньо для довірителя.

У довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити представнику, при цьому зазначені дії мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Довіреність же як один із способів представництва дає можливість або зобов`язує представника вчинити в майбутньому правочин від імені особи, яку представляють.

Нікчемним є правочин, недійсність якого встановлена законом, у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.2 ст.215 ЦК України).

Заявляючи вимогу про визнання нікчемною частини довіреності, позивач стверджувала виключно про те, що довіреність не містила правомочностей представника на відчуження придбаної садиби, отже уповноважена особа діяла з перевищенням повноважень, проте за змістом норм Глави 17 ЦК України така обставина не призводить до нікчемності довіреності.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс тощо).

Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т.ін.).

Як убачається зі змісту довіреності, ОСОБА_6 уповноважила ОСОБА_7 у тому числі і розпоряджатися придбаною садибою. Аналіз змісту довіреності у цілому дає підстави обгрунтовано стверджувати, що ОСОБА_6 уповноважила ОСОБА_2 придбати від її імені конкретну садибу та у подальшому користуватися нею і розпоряджатися нею.

Отже, твердження позивача про те, що вона як довіритель не могла відповідно до ч.1 ст.238 ЦК України упоноважити ОСОБА_2 вчиняти юридично значимі дії відносно майна, власником якого вона не була на час посвідчення довіреності, не є обгрунтованими, так як законом передбачено виникнення прав та обов`язків після настання певних подій (обставин), про що правомірно зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні.

Підставами позову є фактичні обставини, посилаючись на які особа заявляє певні вимоги (предмет позову). Завданням суду є встановлення цих фактичних обставин (доведеність чи недоведеність доказами) і визначення правової кваліфікації правовідносин, що виникли внаслідок цих фактичних обставин, тобто визначення норми права, яка регулює спірні правовідносини, навіть якщо позивач помилково посилається на інші норми права. Суд не вправі за своєю ініціативою змінювати підстави позову.

Як слідує із матеріалів справи, позивач як на підстави недійсності довіреності та договору купівлі-продажу спірної садиби не посилалася на те, що ОСОБА_2 відчужив садибу своїй тещі, тобто діяв у своїх інтересах, відповідно суд першої інстанції таку обставину не досліджував, у зв`язку з цим доводи апеляційної скарги про невиконання судом обов`язку із правової кваліфікації спірних правовідносин не відповідають дійсності.

Стосовно тверджень апеляційної скарги про «безгрошовість» договору купівлі-продажу слід зазначити, що у п.4 договору купівлі-продажу (т.1 а.с.13 і зворот) зазначено про повну сплату покупцем коштів до підписання цього договору. Порущення сторонами договору купівлі-продажу порядку розрахунку, передбаченого пунктом 7 розділу ІІ Положення про проведення касових операцій, затвердженого постановою правління НБУ №148 від 29 грудня 2017 року, не є підставою для визнання правочину недійсним у розумінні ст.203 ЦК України.

Посилання апеляційної скарги на порушення судом таємниці нарадчої кімнати апеляційний суд до уваги не приймає, так як відповідно до ч.3 ст.376 ЦПК України така обставина не є обов`язковою підставою для скасування законного і обгрунтованого рішення суду першої інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності його висновків судів, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанцій.

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Чирки Ольги Олегівни, представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 06 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 16 листопада 2022 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов