Номер провадження: 22-ц/813/7775/22
Справа № 521/1624/22
Головуючий у першій інстанції Бобуйк І.А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Власенка Артема Олександровича на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 липня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 07.07.2011 року відповідачка підписала анкету-заяву №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, якою погодилася, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву та довідку про умови кредитування картки Універсальна відповідачка отримала кредитний ліміт. У зв`язку з тим, що відповідачка порушує умови кредитування, у неї станом на 10.01.2022 року утворилася заборгованість у розмірі 51 191,53 грн, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 45 398,72 грн. та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 5 792,81 грн.

У добровільному порядку відповідачка борг не повертає, що стало підставою звернення позивача з цим позовом до суду.

Заочним рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 липня 2022 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 45 398,72 грн. В решті вимог відмовлено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2 200, 25 грн.

Не погоджуючись з заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 липня 2022 року в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення в цій частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 5 792,81 грн., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Відмовляючи у стягненні відсотків, суд першої інстанції виходив з того, що Умови та Правила надання банківських послуг, надані позивачем як доказ нарахування заборгованості по процентам, відповідачем не підписувалися, а тому не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 07.07.2011 року шляхом підписання анкети-заяви. В той же час, з відповідачки підлягає стягненню фактично отримані у позивача на підставі анкети-заяви кошти у розмірі 45 398,72 грн, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17.

Переглядаючи вказану справу, колегія суддів виходить з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 07.07.2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, якою погодилася, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

Разом з тим, 07.07.2011 року ОСОБА_1 підписала довідку про ознайомлення з умовами кредитування карточкою Універсальна 55 днів пільгового періоду, яка містить інформацію про сплату позичальником кожного місяця відсотків у розмірі 2,5%, які нараховуються на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів на рік, розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, нарахування банком процентів на залишок власних коштів клієнта від 100 грн і більше 10% річних, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, комісію, пеню та штрафи (а.с.25).

За розрахунком Банку, відповідачка станом на 10.01.2022 року має заборгованість у розмірі 51 191,53 грн, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 45 398,72 грн. та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 5 792,81 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Заявлена до стягнення заборгованість за простроченими відсотками стосується процентів, які передбачені підписаною відповідачем довідкою про умови кредитування карткою Універсальна (а.с.25), тобто є договірними.

За таких обставин, питання щодо стягнення відсотків повинно вирішуватися не на підставі Умов та правил надання банківських послуг, які як суд вважав повинні бути підписаними відповідачкою, а на підставі підписаної позичальником довідки про умови кредитування з використання кредитної карти Універсальна, в якій передбачено розмір процентної ставки за користування кредитом та штрафні санкції.

Однак суд, на підписану відповідачкою довідку, за змістом якої остання погодилася сплачувати на користь Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,5% в місяць та 10% річних, уваги не звернув, і прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення процентів через не погодження сторонами процентної ставки в Умовах та Правилах через їх не підписання відповідачем.

У справі № 910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях: перше значення це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; а друге значення прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Таким чином, наразі правова позиція Великої Палати ВС концептуально зводиться до того, що проценти, які нараховуються за надані в користування грошових коштів, поділяються на дві категорії:

«проценти за користування кредитом» проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики) визначеного в договорі, і такі проценти розуміються як «проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами», розмір яких визначається договором або законом, і які сплачуються позичальником та порядок виплати яких урегульовано ч. 1 статті 1048 та ч. 1 статті 1054 ЦК України;

«проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами» проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати яких урегульовано частиною 2 статті 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування.

При цьому Велика Палата ВС наголосила на тому, що у разі сплати процентів за неправомірне користування кредитом, проценти за користування кредитом за той же період часу не сплачуються.

Проценти за правомірне користування грошовими коштами можуть нараховуватись лише в межах визначеного договором строку кредитування. Після спливу строку кредитування, нарахування процентів за користування кредитом припиняється в силу приписів статей 1048, 1054 ЦКУ, що підтверджується висновками Великої палати ВС (пункти 48-55 постанови від 28.03.2018 № 444/9519/12).

Відповідно розрахунку Банку, останній просив стягнути прострочені відсотки за договірною ставкою (за ставкою, яка передбачена підписаною відповідачкою довідкою про умови кредитування) у розмірі 5 792,81 грн. станом на 10.01.2022 року.

Однак, договірні проценти у відповідності до наведеної вище практики ВС нараховуються протягом строку дії карти, який в даному випадку 31.05.2021 року сплив (а.с.23), а тому стягненню підлягає заборгованість по процентам у розмірі 847,03 грн, яка виникла станом на дату закінчення строку дії карти - 31.05.2021 року (а.с.21).

Доказів, що карта перевипускалася та строк її дії продовжений матеріали справи не містять, а тому стягнення процентів за договірною ставкою обмежуються тим строком дії карти, який міститься в матеріалах справи.

Після закінчення строку дії карти, тобто з 01.06.2021 року права позивача захищаються ч.2 ст. 625 ЦК України.

За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути три проценти річних від простроченої суми за період з 01.06.2021 року по 10.01.2022 року відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

Вказані проценти розраховуються за наступною формулою:

Період розрахунку: з 01.06.2021 року по 31.12.2021 року - 214 днів.

45 398,72 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 214 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 798,52 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2022 року по 10.01.2022 року - 10 днів.

45 398,72 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 10 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 37,31 грн.

Отже, загальна сума 3% річних за період з 01.06.2021 року по 10.01.2022 року складає 835,83 грн..

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по процентам у загальному розмірі 1 682,86 грн.(835,83 + 847,03).

За таких обставин, заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 липня 2022 року слід змінити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 45 398, 72 грн. та заборгованість за відсотками у розмірі 1 682,86 грн.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позову до суду, позивач сплатив 2 481 грн. судового збору, а при подачі апеляційної скарги 3 721,50 грн.

Позивачем оскаржувалося рішення в частині незадоволених процентів на суму 5 792,81 грн, що становить 11,3% від загальної суми вимог (51 191,53), а тому позивач повинен був сплатити до апеляційного суду 420,53 грн судового збору.

Апеляційним судом задоволено 1 682,86 грн, що становить 29% від оскаржуваної суми (5 792,81).

За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 121,95 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Таким чином, вимоги позивача були задоволені на 92%, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 282,52 грн судового збору за подачу позовної заяви.

Загальна сума судового збору, яка підлягає стягненню складає 2 404,47 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Власенка Артема Олександровича - задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 липня 2022 року змінити.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 45 398,72 грн. та заборгованість за процентами у розмірі 1 682,86 грн.

В решті вимог відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подачу позову до суду та апеляційної скарги у загальному розмірі 2 404,47 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 п.2 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено: 18.10.2022 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова