печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В.,

при секретарі судового засідання - Пшава О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури про відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

В обґрунтування позовних вимог посилається , що

07.11.2019 року об 17 год 45 хв мала місце крадіжка з проникненням до будинку по АДРЕСА_1 , де він проживає з сім`єю. Було викрадено золоті вироби, грошові кошти, одяг, інструменти.

В той же день було викликано працівників поліції За фактом крадіжки Пустомитівським відділом поліції ГУНГІ у Львівській області (на даний час - відділ поліції №6 ЛРУП ГУНП у Львівській області) було розпочато к.п. 0001697 від 08.11.2019 року за ст.185 ч.З КК України, яке на даний час розслідується слідчим відділу поліції №6 ЛРУП ГУНП у Львівській області Петрівим Б.П.Незважаючи на надання працівникам поліції установичх даних осіб, які вчинили крадіжку і відеозапису процесу крадіжки, працівники поліції не притягували їх до кримінальної відповідальності, не здійснювали необхідних слідчих дій, не давали відповіді на клопотання, не виконували вказівки прокурорів, працівники прокуратури не розглядали вчасно клопотання, через що неодноразово звертався зі скаргами до суду, керівництва ГУНП у Львівській області і обласної прокуратури. Внаслідок такої бездіяльності, зокрема працівників поліції, винні у крадіжці його майна особи до цього часу не притягнуті до відповідальності.При здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001697 від 08.11.2019 року, предметом розслідування якого є викрадення майна з проникненням в житло, - службовими особами Головного управління Національної поліції в Львівській області допущена незаконна бездіяльність, яка полягає у нерозгляді клопотань, непроведення слідчих дій, які вказувались як необхідні у вказівках прокурора. Працівниками прокуратури Львівської області (на даний час - Львівської обласної прокуратури) теж допускалась незаконна бездіяльність, досудове слідство здійснюється неефективно протягом всього часу, внаслідок чого завдано моральну шкоду, яка проявляється в роздратованності, а також в тому, що він втратив довіру до державних правоохоронних органів, зокрема поліції і прокуратури, які не здатні захистити його права і інтереси, зокрема право на ефективне розслідування з боку державних інституцій проникнення до будинку і викрадення майна, навіть за наявності доказів причетності до вчинення злочину конкретних осіб.Моральну шкоду, завдану незаконними рішеннями і бездіяльністю посадових осіб органу досудового розслідування і прокуратури при розслідуванні №0001697 від 08.11.2019 року щодо викрадення майна, оцінює в 25.000 грн. Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь на відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 25 000,00 грн. Представник позивача ОСОБА_2 просила розглядати в відсутність.

Представник відповідача ДКС надав відзив, вказував про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди.

Представник відповідача -Головне управління Національної поліції у Львівській області відзив не надав.

Представник відповідача Львівської обласної прокуратури , надав відзив, вказував що прокуратурою та Львівською місцевою прокуратурою №3 вживались заходи щодо забезпечення належного нагляду за станом досудового розслідування у кримінальному провадженні 0001697 від 08.11.2019 року за ст.185 ч.З КК України. Просив розглянути справу в відсутність.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва 9.07.2021р. відкрито провадження в порядку спрощеного з викликом сторін.

Суд , дослідивши письмові матеріали справи, приходить до слідуючого.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

07.11.2019 року об 17 год 45 хв мала місце крадіжка з проникненням до будинку по АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_1 з сім`єю. Було викрадено золоті вироби, грошові кошти, одяг, інструменти.

За фактом крадіжки Пустомитівським відділом поліції ГУНГІ у Львівській області (на даний час - відділ поліції №6 ЛРУП ГУНП у Львівській області) було розпочато кримінальне провадження№ 0001697 від 08.11.2019 року за ст.185 ч.З КК України, яке на даний час розслідується слідчим відділу поліції №6 ЛРУП ГУНП у Львівській області .

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 квітня 2020 року визнано незаконною бездіяльність слідчого СВ Пустомитівського ВИ ГУНП у Львівській області Стельмаха Ю.П. щодо нерозгляду клопотань ОСОБА_1 від 15.11.2019 року, 02.01.2020 року про проведення слідчих дій в межах кримінального провадження №0001697 від 08.11.2019 року .

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 червня

2020 року визнано незаконною бездіяльність прокурора Львівської області щодо нерозгляду клопотання ОСОБА_1 від 31.03.2020 року в межах кримінального провадження №0001697 від 08.11.2019 року

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 лютого 2021

року визнано незаконною бездіяльність слідчого Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області Петріва Б.П. в межах кримінального провадження №0001697 за фактом крадіжки майна і зобов`язано слідчого розглянути клопотання.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 квітня 2021 року встановлено для слідчого Петріва Б.П. 20-денний строк строк для виконання вказівок процесуального керівника прокурора Кота Н.В.

Предметом спору у цій справі є вимога позивача про стягнення з держави матеріальної шкоди, заподіяної бездіяльністю органів досудового розслідування, які протягом тривалого часу не завершили розслідування у кримінальному провадженні щодо розшуку викраденого майна позивача, чим завдали йому майнової шкоди у вигляді вартості цього майна.

Завдання майнової (матеріальної) шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частини перша та третя статті 22 ЦК України).

За загальним правилом шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Конституція України (стаття 56) проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з положеннями статті 1176 ЦК України, якою врегульовано питання відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України)».

Застосовуючи стаття 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. (п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про вілшкодування моральної (немайнової) шкоди»). В пункті 5 вказаної Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст..81 ЦПК України).

У п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін, та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

При цьому сам факт винесення слідчим суддею процесуальної ухвали, якою за результатами розгляду скарги позивача зобов`язано розглянути клопотання, не тягне наслідок цивільно-правового характеру й не може бути доказом того, що бездіяльність відповідача заподіяла позивачу моральну шкоду. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, унаслідок якого постановлені зазначені позивачем ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача та притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

З огляду на викладене суд виходить із недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідача, що на підставі ст.81 ЦПК є його процесуальним обов`язком.

Отже, позивачем не доведено належними та

допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру й, відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої ніяк не обґрунтований.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідачів і шкодою, завданою викраденням майна, про яке заявляє позивач.

Позивач обґрунтовував свої вимоги не тільки окремими фактами бездіяльності в ході розслідування, а його неефективністю в цілому, оскільки протягом більш як 1,6 років після початку кримінального провадження, винні у вчинення кримінального порушення особи не знайдені і не притягнуті до кримінальної відповідальності. На думку позивача, саме внаслідок такої ситуації він не має можливості повернути своє майно чи стягнути з винної особи вартість збитків, спричинених злочином і тому хоче отримати таке відшкодування з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 03 вересня 2019 року (справа № 916/1423/17Провадження № 12-208гс18) п.70 звертає увагу на те, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обгрунтує її розмір.

Позивач мав право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви лише до початку розгляду судом справи по суті (частина 3 статті 49 ЦПК України в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), однак таким правом не скористався. Тому позивач може захистити свої права та законні інтереси, звернувшись до суду із новим позовом до держави Україна.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності , суд приходить до висновку , що позовні вимоги позивачки про стягнення коштів, моральної шкоди не знайшли підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст..ст.19,22,55,56 Конституції України, ст. ст.15,16,23,1167,1173,1174 ЦК України, статтями 10, 11,12,81,83,137,141, 259,353 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури про відшкодування шкоди.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_2

відповідач 1: Державна казначейська служба України: 01601,м. Київ, вул. Бастіонна,6

відповідач 2: Головне управління Національної поліції у Львівській області: 79007, м. Львів, пл.. Генерала Григоренка, 3

відповідач 3: Львівська обласна прокуратура: 79005, м. Львів, пр.. Шевченка, 17/19

Суддя Остапчук Т.В.