Справа №336/2313/22
Провадження №2/336/3103/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Звєздової Н.С., за участю секретаря судового засідання Бублій Є.О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про зменшення розміру стягуваних аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , в якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя (справа № 336/6143/17) від 30.11.2017 року на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і досягнення сином 18-річного віку.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя (справа № 336/6143/17) від 30.11.2017 року на користь ОСОБА_3 стягнуто на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу щомісячно починаючи з 30.10.2017р. і до досягнення повноліття.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16.12.2021 (справа 336/7163/21) з позивача стягнуто на користь ОСОБА_4 (третя особа) аліменти на його утримання починаючи з 31.08.2021 та довічно в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу.

Вважає, що наявність двох рішень суду про стягнення аліментів вказує про суттєві, істотні зміни майнового та сімейного стану. Зменшення розміру аліментів, на думку позивача, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав неповнолітньої дитини.

Посилаючись на ст..ст. 180, 182, 192 СК України просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя (справа № 336/6143/17) від 30.11.2017 року на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і досягнення сином 18-річного віку.

На підставі Розпорядження Верховного Суду № 29/0/9-22 від 10.05.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», розгляд справ, які відносяться до територіальної підсудності Оріхівського районного суду Запорізької області здійснюється Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.09.2022 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Відповідачка відзив на позов не подала.

27.10.2022 позивачка ОСОБА_3 подала письмові пояснення, в порядку ст.. 43 ЦПК України) відповідно до яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених в поясненні.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 , з якою погодився позивач ОСОБА_1 , зазначила, що у позивача змінилось сімейне становище, він одружився, офіційно не працевлаштований, дохід відсутній. За рішенням суду від 16.12.2021 його батько також стягує з позивача аліменти, наявна заборгованість у розмірі 40 044,75 грн. Зазначає, що неповнолітній син ОСОБА_6 навчається у Державній Прикордонній Академій Хмельницької області, отримує стипендію та знаходить на утриманні держави.

Відповідачка ОСОБА_7 просила відмовити у задоволенні позову, зазначила, що дитина дійсно навчається та отримує стипендію, але це не звільняє позивача від сплати аліментів. Окрім того, стипендія виплачується на період воєнного стану.

Третя особа ОСОБА_4 до судового засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Заяву про розгляд справи без його участі не надав.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 6).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя (справа № 336/6143/17) від 30.11.2017 року з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_3 стягнуто на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу щомісячно починаючи з 30.10.2017р. і до досягнення повноліття. Зазначене рішення суду перебуває на виконанні у відділі ДВС.

Відповідно до розрахунку заборгованості від 01.08.2022 станом на 31.07.2022 заборгованість зі сплати аліментів відсутня (а.с. 12-13).

Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16.12.2021 з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) позивача, щомісячно, починаючи з 31 серпня 2021 року та довічно (а.с.9-11).

Відповідно до розрахунку заборгованості від 01.08.2022 загальна сума заборгованості становить 40 044,75 грн. (а.с.8).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 23.02.2022 за період з 1 кварталу 2020 по 4 квартал 2021р інформація про доходи ОСОБА_1 відсутня (а.с.7).

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Підставою для зменшення розміру аліментів позивач вказує, що він офіційно не працевлаштований, в нього змінився сімейний стан, він одружився. Окрім того він повинен утримувати свого батька ОСОБА_4 , відповідно до рішення суду про стягнення аліментів. Також зазначає, що його дитина ОСОБА_6 знаходиться на утриманні держави, оскільки він навчається та отримує стипендію.

Статтею 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року, ратифікованої Законом № 69-Y від 03.08.2006 року передбачено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні позивачем не доведені обставини, в розумінні ст.. 192 СК України, які б свідчили про зміну його сімейного, матеріального стану, погіршення стану здоров`я, або існування інших поважних причин, які б давали підстави для зменшення розміру аліментів стягнутих з нього на користь відповідача на утримання дитини, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Суд не приймає доводи позивача стосовно того, що він повинен сплачувати аліменти на утримання свого батька ОСОБА_4 , відповідно до рішення суду від 16.12.2021, а тому суд повинен зменшити розмір аліментів. Суд зазначає, що оскільки розмір аліментів, стягуваних на неповнолітнього сина ОСОБА_6 , відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні батька, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам.

Окрім того, посилання позивача на той факт, що його син навчається та отримує стипендію не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Згідно з п 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст. ст. 13-19, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про зменшення розміру стягуваних аліментів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складений 02.10.2022р.

Суддя: Н.С. Звєздова