П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2022 року

м. Рівне

Справа № 564/1941/21

Провадження № 22-ц/4815/586/22

Головуючий у Костопільському районному суді

Рівненської області: суддя Олійник П.В.

Рішення суду першої інстанції ухвалено

(вступна і резолютивна частини)

у м. Костопіль Рівненської області

о 14 год. 27 хв. 23 грудня 2021 року

Повний текст рішення складено: 28.12.2021

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Південне міжрайонне управління водного господарства;

представники учасників справи:

позивача адвокат Євгеюк Олександр Євстафійович;

відповідача ОСОБА_2 ;

за участі: представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 23 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрайонного управління водного господарства про визнання незаконним і скасування наказу "Про звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності та штату" від 15 червня 2021 року №61-К, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

У липні 2021 рок в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до Південного міжрайонного управління водного господарства про визнання незаконним і скасування наказу "Про звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності та штату" від 15 червня 2021 року №61-К, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Мотивуючи вимоги, вказувалося, що працювала в Костопільському міжрайонному управлінні водного господарства з 1982 року на посадах техніка-гідротехніка, інженера-гідротехніка, провідного інженера, а з березня 2021 року по 15 листопада 2018 року обіймала посаду начальника Костопільської експлуатаційної дільниці. Після цього була звільнена у зв`язку з переведенням в Рівненське міжрайонне управління водного господарства на посаду начальника Костопільської експлуатаційної дільниці, де працювала до 07 травня 2020 року.

Наказом №33-Ос від 06 травня 2020 року ОСОБА_1 увільнено з посади внаслідок скорочення чисельності штату. Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 26 січня 2021 року її поновлено на посаді, з якої було вивільнено.

Згодом, 15 червня 2021 року, роботодавцем видано наказ №61-К, яким позивача увільнено з посади начальника Костопільської експлуатаційної дільниці через скорочення чисельності і штату працівників.

З огляду на це просила визнати незаконним та скасувати наказ №61-К від 15 червня 2021 року щодо вивільнення з роботи, поновити її на посаді начальника Костопільської експлуатаційної дільниці з 16 червня 2021 року, стягнути з роботодавця середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі, допустивши негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць і вирішити питання про судові витрати.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 23 грудня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено в позові до Південного міжрайонного управління водного господарства про визнання незаконним та скасування наказу про вивільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що фактично полягало у невідповідності висновків суду обставинам справи та незастосуванні норм матеріального права, які підлягали застосуванню, просила скасувати його і прийняти постанову про задоволення позову повністю.

Обґрунтовуючи її, покликалася про неврахування судом того, що спірні правовідносини виникли з приводу повторного увільнення ОСОБА_1 з тієї самої посади начальника Костопільської експлуатаційної дільниці за тією самою статтею, але з різних підстав. В першому випадку 07 травня 2020 року звільнення відбулося внаслідок зміни структури управління, зміни істотних умов праці та розширення зони обслуговування, реорганізації Дубенського міжрайонного управління водного господарства шляхом приєднання до Південного міжрайонного управління водного господарства, тоді друге звільнення 16 червня 2021 року у зв`язку з відсутністю у штатному розписі посади начальника Костопільської експлуатаційної дільниці. Тобто вважає, що при звільненні 16 червня 2021 року мало місце не скорочення штату і чисельності працівників, а відсутність у штатному розписі роботодавця відповідної посади.

Цим обставинам судом правової оцінки надано не було.

Звертала увагу на те, що судом не було надано оцінки її доводам про те, що повторне вивільнення проведено на підставі того ж самого попередження від 04 березня 2020 року №11/305, яким повідомлено про зміну структури управління, зміни істотних умов праці та розширення зони обслуговування у зв`язку із реорганізацією Дубенського міжрайонного управління водного господарства шляхом приєднання до Південного міжрайонного управління водного господарства та відповідно до штатного розпису відповідача на 2020 рік. При цьому перед поновленням працівника на посаді начальника Костопільської експлуатаційної дільниці згідно з наказом №25-К від 24 лютого 2021 року на виконання рішення Костопільського районного суду від 26 січня 2021 року до штату роботодавця було уведено посаду начальника Костопільської експлуатаційної дільниці. Дану посаду скорочено не було, а заявник пропрацювала на цій посаді з 24 лютого 2021 року по 16 червня 2021 року, отримуючи заробітну плату, лікарняні та відпускні виплати. Натомість суд також не дав відповідної оцінки цим обставинам, що має вирішальне значення при розгляді справи.

Тому, на її думку, для того, щоб встановити правильність увільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України суд мав з`ясувати, чи мали місце у роботодавця після 24 лютого 2021 року зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності чи штату працівників. Будь-яких доказів про те, що після 24 лютого 2021 року у Південному міжрайонному управлінні водного господарства відбулося скорочення чисельності та штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва та праці здобуто не було.

Щодо скорочення чисельності і штату працівників у відповідача, що мало місце у лютому-травні 2020 року, не має жодного відношення до звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 16 червня 2021 року, оскільки повторного скорочення працівників після поновлення заявника на роботі 24 лютого 2021 року не було.

Вважає, що судом неправильно залишено без уваги норму ч. 3 ст. 64 ГК України, роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" та Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 1998 року у справі №12-рп/98 за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини першої статті 21 КЗпП України (справа про тлумачення терміну "законодавства").

Заявник вказує про помилковість висновку суду щодо те, що у роботодавця не було підстав для звернення до первинної профспілкової організації Південного міжрайонного управління водного господарства для надання згоди на звільнення працівника через те, що ОСОБА_1 з 08 травня 2020 року припинила своє членство у первинній профспілковій організації. Так, заявник була не тільки членом первинної профспілкової організації роботодавця, але й членом виборного органу первинної профспілкової організації Південного міжрайонного управління водного господарства. тобто для її увільнення необхідно запитати згоду Ради обласної профспілкової організації Регіонального офісу водних ресурсів. Також профспілкове членство припиняється, зокрема, у випадку несплати членських внесків протягом шести місяців без поважних причин, а з урахуванням факту прийняття рішення первинною профспілковою організацією роботодавця про припинення членства позивача в зв`язку із тим, що потягом шести місяців нею не сплачувалися відповідні внески не було враховано, що ці обставини сталися з поважних причин. Вважає, що на підставі раніше поданої заяви здійснювалися відрахування членських внесків у розмірі одного відсотка від нарахованої заробітної плати на рахунок первинної профспілкової організації, а чи перераховувало ці внески Південне міжрайонне управління водного господарства на рахунок профспілки - заявнику невідомо.

Поготів, Статутом професійної спілки працівників агропромислового комплексу України не передбачено звернення до профспілкової організації з заявою про т поновлення працівника у її членстві у разі поновлення на роботі, позаяк вони не припинялися.

Тому заявник вважає, що увільнення працівника відбулося без згоди первинної профспілкової організації та вищестоящої профспілкової організації.

У поданому відзиві відповідач, вважаючи рішення Костопільського суду Рівненської області від 23 грудня 2021 року законним і обґрунтованим, просив його залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Як з`ясовано судом, і ці обставини сторонами не оспорюються, починаючи з 26 липня 1982 року ОСОБА_1 працювала в Рівненському управлінні осушувальних систем, Рівненському управлінні меліоративних систем, Костопільському міжрайонному управлінні водного господарства на посадах техніка, техніка-гідротехніка, інженера-гідротехніка, провідного інженера-гідротехніка.

Протягом часу з 22 березня 2012 року по 15 листопада 2018 року обіймала посаду начальника Костопільської експлуатаційної дільниці Костопільського міжрайонного управління водного господарства, звідки була звільнена внаслідок переведення до Рівненського міжрайонного управління водного господарства на посаду начальника цього підприємства.

На підставі наказу №33-Ос від 06 травня 2020 року позивача увільнено з посади начальника Костопільської експлуатаційної дільниці Південного міжрайонного управління водного господарства у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 26 січня 2021 року ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Костопільської експлуатаційної дільниці Південного міжрегіонального управління водного господарства та стягнуто з роботодавця на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 51 713, 51 гривні. В частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць судове рішення допущено до негайного виконання.

На виконання судового рішення 24 лютого 2021 року роботодавцем видано наказ №25-К, яким ОСОБА_1 поновлено на попередньо займаній посаді з 08 травня 2020 року та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць.

В подальшому, 20 липня 2021 року, рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 26 січня 2021 року скасовано постановою Рівненського апеляційного суду від 20 липня 2021 року, а ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову про поновленні на роботі та стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Між тим, 16 червня 2021 року позивача увільнено з посади начальника Костопільської експлуатаційної дільниці Південного міжрегіонального управління водного господарства в зв`язку зі скороченням чисельності та штату відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що вивільнення позивача 16 червня 2021 року відбулося з додержанням вимог закону, оскільки про скорочення посади начальника Костопільської експлуатаційної дільниці Південного міжрайонного управління водного господарства ОСОБА_1 з огляду на об`єктивні причини було попереджено 24 лютого 2021 року в зв`язку з відсутністю цієї посади та запропоновано усі наявні вакантні посади, зазначивши при цьому, що протягом строку дії попередження двох місяців вона має можливість обрати одну із запропонованих посад та перевестися шляхом подання відповідної заяви. При цьому позивач відмовилася від зайняття належним чином запропонованих роботодавцем вакансій.

Крім того, у Південного міжрайонного управління водного господарства не знайдено підстав для звернення до первинної профспілкової організації роботодавця за згодою на звільнення ОСОБА_1 з займаної посади начальника Костопільської експлуатації дільниці, адже її членство припинилося в зв`язку із відмовою сплати членських внесків протягом понад шість місяців.

Проте такі висновки підлягають зміні.

Стаття 1291 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

За правилами ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Згідно із пунктами 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Відповідно до ст. 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Приходячи до переконання про часткове задоволення апеляційної скарги, колегією суддів береться до уваги таке.

Оскільки ОСОБА_1 було поновлено на роботі відповідно до рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 26 січня 2021 року, яке в подальшому було скасоване постановою Рівненського апеляційного суду від 20 липня 2021 року, тому законність підстав для її поновлення 24 лютого 2021 року на посаді начальника Костопільської експлуатаційної дільниці Південного міжрайонного управління водного господарства відпала з прийняттям судом апеляційної інстанції судового рішення. Тобто правова підстава для продовження трудового договору між сторонами зникла і правовідносини між ними законно припинилися з вивільненням її з роботи 06 травня 2020 року.

Отже, подальші накази Південного міжрайонного управління водного господарства від 24 лютого 2021 року №25-К "Про поновлення на роботі" і від 15 червня 2021 року №61-К "Про звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників" юридичного значення не породжували. Тому вимога про визнання незаконним та скасування позивачем наказу від 15 червня 2021 року №61-К "Про звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників", а, як наслідок, і похідні вимоги про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є необґрунтованими внаслідок того, що станом на день видачі оспорюваного наказу ОСОБА_1 уже не перебувала у трудових відносинах з Південним міжрайонним управлінням водного господарства.

Як убачається, суд першої інстанції уваги на наведені обставини при вирішенні спірних правовідносин не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке в мотивувальній частині не може залишатися чинним.

Щодо доводів апеляційної скарги про хибність правової оцінки спірним правовідносинам, невідповідність висновків суду обставинам справи та незастосування норм матеріального права, які підлягали застосуванню, то з ними погодитися неможливо, позаяк є помилковими і спростовуються висновками апеляційного суду.

Не заслуговують на увагу і покликання автора апеляційної скарги про нехтування судом необхідності звернення до первинної профспілкової організації Південного міжрайонного управління водного господарства та до Ради обласної профспілкової організації Регіонального офісу водних ресурсів у Рівненській області, адже обставини законності вивільнення заявника уже встановлені постановою Рівненського апеляційного суду від 20 липня 2021 року.

Решта аргументів заявника також є необґрунтованими, а тому колегією суддів відхиляються.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003). Тому в разі задоволення вимог позивача очевидно порушуватимуться права роботодавця, що є несправедливим з огляду на викладені обставини.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для зміни рішення суду першої інстанції відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 23 грудня 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 12.07.2022

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С.Шимків