Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

19 липня 2022 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді Миколаєнко Т.А.,

за участі: секретаря судового засідання Проценко В.С.,

учасників справи:

прокурора Пітюренка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Черкаської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області, до ОСОБА_1 ; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, Державна екологічна інспекція Центрального округу; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 ; про скасування державної реєстрації права приватної власності та усунення перешкод, шляхом зобов`язання повернути земельну ділянку водного фонду площею 0,7 га, -

в с т а н о в и в:

Заступник керівника Черкаської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, Державна екологічна інспекція Центрального округу; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про скасування державної реєстрації права приватної власності та усунення перешкод, шляхом зобов`язання повернути земельну ділянку водного фонду площею 0,7 га, у якому просить суд:

- скасувати державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:2549, загальною площею 0,7 га, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради, за межами населеного пункту, з одночасним припиненням речового права на неї;

- усунути ОСОБА_1 перешкоди територіальній громаді с. Будище на користування та розпорядження земельною ділянкою за кадастровим номером :01:001:2549, загальною площею 0,7 га, яка розташована в адміністративних межах Будищенської сільської ради, за межами населеного пункту, шляхом зобов`язання її повернення територіальній громаді с. Будише в особі Будищенської сільської ради;

- стягнути з відповідача на користь Черкаської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 4 540,00 грн.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказом Головного управління Держземагентства у Черкаській області № 23-2878/14-14-СГ від 22.08.2014 ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності у приватну власність, розташованої в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту, площею 1 га, та з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

У подальшому, 20.04.2015, Управлінням Держземагентства у Черкаському районі погоджено розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:2205, площею 1,0000 га, яка розташована в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту.

Водночас, листом Головного управління Держземагентства у Черкаській області № 2634/0/300-15 від 15.09.2015 ОСОБА_2 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою про відведення у приватну власність вказаної земельної ділянки у зв`язку із тим, що дана земельна ділянка за кадастровим номером :01:001:2205, площею 1,0000 га, розташована в адміністративних межах Будищенської сільської ради, за межами населеного пункту, на підставі розпорядження Черкаської районної державної адміністрації № 284 від 21.10.2011 відноситься до земель загального користування, які перебувають у віданні сільських, селищних, міських рад (у цьому випадку у віданні Будищенської сільської ради), що унеможливлювало, на думку Головного управління Держземагентства у Черкаській області, відведення даної земельної ділянки у власність.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала до Черкаського окружного адміністративного суду позовну заяву до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

За результатами судового розгляду, постановою від 26.06.2016 у справі № 823/247/16, яка набрала законної сили 21.07.2016, адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково; визнано протиправними дії та рішення Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області щодо відмови у затвердженні проекту відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області площею 1,0000 га, кадастровий номер :01:001:2205, та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області розглянути заяву ОСОБА_2 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення її у приватну власність.

У подальшому, на підставі постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 26.06.2016, Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області, наказом «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» № 23-9309/14-16-СГ від 20.09.2016, у приватну власність ОСОБА_2 надано земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером :01:001:2205, загальною площею 1,0000 га, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради, за межами населеного пункту.

Разом з тим, розпорядженням першого заступника голови Черкаської РДА № 284 від 21.10.2011 затверджено акт обстеження земельної ділянки загальною площею 7,0 га, яка відносилась до земель загального користування (штучні водосховища) в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту.

Так, п. 2 розпорядження Черкаської РДА № 284 від 21.10.2011 переведено земельну ділянку площею 7,0 га із земель загального користування (штучні водосховища) до земель загального користування (сіножаті) в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту.

Пунктом 3 даного розпорядження земельну ділянку площею 7,0 га віднесено до земель сільськогосподарського призначення.

При цьому, в акті обстеження земельної ділянки площею 7,0 га, за рахунок якої у подальшому сформована спірна земельна ділянка за кадастровим номером :01:001:2205, загальною площею 1,0000 га, наявне зауваження начальника Черкаського регіонального управління водних ресурсів, в частині необхідності збереження прибережної захисної смуги Кременчуцького водосховища, згідно ст. 88 Водного кодексу України, без зміни цільового призначення фактичних земель водного фонду та під водою.

З урахуванням наведеного, на думку прокурора, наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» № 23-9309/14-16-СГ від 20.09.2016, у частині передачі ОСОБА_2 у власність земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:2205, загальною площею 1,0000 га, для потреб особистого селянського господарства, не відповідав вимогам чинного земельного та водного законодавства, зокрема: в частині неможливості перебування земель, зайнятих прибережними захисними смугами, у приватній власності; в частині порушення порядку встановлення цільового призначення земельної ділянки; відсутності погодження проекту із землеустрою центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства; відсутності погодження проекту із землеустрою структурним підрозділом обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища; не проведення обов`язкової експертизи землевпорядної документації.

Так, постановою Черкаського апеляційного суду від 22.07.2020 у справі № 707/2051/19 у повному обсязі задоволено позовну заяву керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської обласної державної адміністрації, Державної екологічної інспекції Центрального округу, до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: ТОВ «Лоза-17», приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Левицька Е.А., про визнання протиправним та скасування наказу, витребування земельної ділянки у кінцевого набувача; визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 23-9309/14-16-СГ від 20.09.2016, яким відведено у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером :01:001:2205, загальною площею 1,0000 га, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту; витребувано у ОСОБА_1 на користь держави в особі Черкаської обласної державної адміністрації земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером :01:001:2205, загальною площею 1,0000 га, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту.

У той же час, на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, розробленої ФОП ОСОБА_3 , земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:2205, загальною площею 1,0000 га, поділено на 2 новостворені земельні ділянки за кадастровими номерами: :01:001:2548, загальною площею 0,3 га, та :01:001:2549, загальною площею 0,7 га.

На підставі вказаної землевпорядної документації, рішенням державного реєстратора Сафроненка В.А. № 53356489 від 29.07.2020 здійснено реєстрацію поділу земельних ділянок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У подальшому, рішенням державного реєстратора Сафроненка В.А. № 53356229 від 29.07.2020 зареєстровано за ОСОБА_1 речове право на земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:2549, загальною площею 0,7 га, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та внесено дані про відповідне право власності.

Прокурор стверджує, що спірна земельна ділянка має у своєму складі землі водного фонду прибережену захисну смугу Кременчуцького водосховища, що встановлено Черкаським апеляційним судом, і рішення про її передачу вже скасовано, а відповідач намагається ухилитися від його виконання.

Разом з позовом заступником керівника Черкаської окружної прокуратури було подано заяву про забезпечення позову /т. 1 а.с. 113-116/.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 24 червня 2021 року заяву заступника керівника Черкаської окружної прокуратури задоволено частково, вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку, загальною площею 0,7 га, кадастровий номер :01:001:2549, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , в іншій частині заяви відмовлено /т. 1 а.с. 126-129/.

Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 22 липня 2021 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 11 жовтня 2021 року, запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву /т. 1 а.с. 145-148/.

25 серпня 2021 року, у межах строку, встановленого судом для подачі відзиву на позовну заяву, від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Смаглія В.М. до канцелярії суду надійшла заява про продовження процесуального строку, встановленого судом для подання відзиву на позов /т. 1 а.с. 159/.

28 вересня 2021 року заступником керівника Черкаської окружної прокуратури подано до суду письмові пояснення, до яких додано картографічне відображення факту формування земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:2549, загальною площею 0,7 га, яка перебуває у власності ОСОБА_1 , та копію постанови Верховного Суду від 14 липня 2021 року в справі № 707/2051/19 /т. 1 а.с. 161-164, 165, 166-187/.

11 жовтня 2021 року у зв`язку з першою неявкою у підготовче судове засідання відповідача, його представника та третьої особи ОСОБА_2 , а також з метою перевірки зареєстрованого місця проживання третьої особи ОСОБА_2 , розгляд справи було відкладено до 17 листопада 2021 року.

17 листопада 2021 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Смаглія В.М. проведення підготовчого розгляду справи відкладено до 11 січня 2022 року.

11 січня 2022 року за клопотаннями відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Смаглія В.М. проведення підготовчого розгляду справи відкладено до 16 лютого 2022 року.

При цьому, 12 січня 2022 року на адресу представника відповідача судом було направлено лист, яким зобов`язано його до наступного судового засідання надати суду документи, що підтверджують поважність причин неявки у підготовчі судові засідання, призначені на 17 листопада 2021 року та 11 січня 2022 року /т. 1 а.с. 242/.

16 лютого 2022 року у зв`язку з перебуванням головуючої судді у справі Миколаєнко Т.А. на лікарняному справу було знято з розгляду, чергове підготовче судове засідання призначено на 29 березня 2022 року.

Того ж дняпредставником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Смаглієм В.М. подано до канцелярії суду відзив на позовну заяву, разом з доказами направлення його копії іншим учасникам справи, у якому представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування свої правової позиції зазначив, що твердження заступника керівника Черкаської окружної прокуратури про те, що земельна ділянка за кадастровим номером :01:001:2205, загальною площею 1,0000 га, частково потрапляє у межі прибережної захисної смуги Кременчуцького водосховища, є безпідставними та необґрунтованими, а будь-яка технічна документація, яка б визначала межі Кременчуцького водосховища, відсутня. Найближчий водний об`єкт, що розташований на північний захід від земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:2205, загальною площею 1,0000 га, є правою притокою р. Вільшанка, яка відповідно статті 79 Водного кодексу України відноситься до малих річок, а тому прибережна захисна смуга для р. Вільшанка встановлюється на відстані до 25 метрів. У той же час, згідно наданих заступником керівника Черкаської окружної прокуратури графічних матеріалів, земельна ділянка за кадастровим номером :01:001:2205, загальною площею 1,0000 га, розташована на відстані 50 метрів від правої притоки р. Вільшанка. З урахуванням наведеного, представник відповідача вважає, що вказана земельна ділянка не потрапляє до меж прибережно-захисної смуги, а тому не є земельною ділянкою водного фонду /т. 2 а.с. 2-5/.

29 березня 2022 року у зв`язку з неявкою учасників справи та відсутністю у суду відомостей про їх належне повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, проведення підготовчого розгляду справи відкладено до 06 квітня 2022 року.

06 квітня 2022 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Смаглія В.М. у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 17 травня 2022 року.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 17 травня 2022 року прийнято до розгляду письмові пояснення, подані до суду заступником керівника Черкаської окружної прокуратури 28 вересня 2021 року, з доданими до них документами; відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Смаглія В.М. про продовження процесуального строку, встановленого судом для подання відзиву на позов; відзив на позовну заяву, що поданий представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Смаглієм В.М. до канцелярії суду 16 лютого 2022 року, залишено без розгляду; клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Смаглія В.М. про витребування доказів залишено без задоволення; закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 19 липня 2022 року /т. 2 а.с. 60-66/.

У судовому засіданні прокурор Пітюренко М.В. заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, виходячи з підстав, наведених у позові. Доповнень не мав.

Представник позивача Будищенської сільської ради, відповідач ОСОБА_1 , його представник адвокат Смаглій В.М., представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів: Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області та Державної екологічної інспекції Центрального округу, а також третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

При цьому, представник позивача Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області Острівна К.В. направила на офіційну електронну адресу суду клопотання про проведення розгляду справи без її участі за наявними в матеріалах справи документами, при ухваленні рішення поклалася на розсуд суду /т. 1 а.с. 190/.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Смаглій В.М. також скерував на адресу суду письмову заяву про проведення розгляду справи у його відсутності та у відсутності його довірителя, у якій зазначив, що проти позову ОСОБА_1 заперечує з підстав, наведених у відзиві, та просить суд відмовити у його задоволенні /т. 2 а.с. 80/.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

За приписами частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести судове засідання за даної явки учасників справи.

За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заслухавши вступне слово прокурора, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд виходить із таких міркувань.

Судом установлено, що відповідно до копії акту обстеження земельної ділянки площею 7,0 га із земель загального користування (штучне водосховище) в адміністративних межах Будищенської сільської ради, за межами населеного пункту, від 30 вересня 2011 року, комісія провела обстеження вказаної земельної ділянки та вважала за доцільне перевести її до земель загального користування (сіножаті) із земель загального користування (штучні водосховища). При цьому, начальником Черкаського регіонального управління водних ресурсів було погоджено вказаний акт за умови збереження прибережної захисної смуги відповідно до ст. 88 ВК України без зміни цільового призначення фактичних земель водного фонду (під водою) /т. 1 а.с. 36-38/.

У подальшому, розпорядженням Черкаської районної державної адміністрації «Про затвердження акта обстеження земельної ділянки» № 284 від 21 жовтня 2011 року затверджено акт обстеження земельної ділянки площею 7,0 га із земель загального користування (штучне водосховище) в адміністративних межах Будищенської сільської ради, за межами населеного пункту, від 30 вересня 2011 року /т. 1 а.с. 34/.

Зі змісту пояснювальної записки необхідності прийняття розпорядження державної адміністрації стосовно затвердження акту обстеження земельних ділянок, виданої начальником управління Держкомзему у Черкаському районі Черкаської області Харченком В.Г., вбачається, що у проект розпорядження внесено земельну ділянку загальною площею 7,0 га, яку віднесено до земель загального користування (штучне водосховище) в адміністративних межах Будищенської сільської ради, за межами населеного пункту. При обстеженні даної земельної ділянки встановлено, що вона фактично знаходиться під пасовищами /т. 1 а.с. 35/.

Наказом Головного управління Держземагентства у Черкаській області № 23-2878/14-14-СГ від 22 серпня 2014 року ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності у власність, розташованої в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту, орієнтовною площею 1,000 га та цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства /т. 1 а.с. 24/.

У порядку виконання постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 26 травня 2016 року про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області розглянути заяву ОСОБА_2 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність /т.1 а.с. 26-32/, 20 вересня 2016 року Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області винесено наказ № 23-9309/14-16-СГ, яким надано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 1,0000 га за кадастровим номером :01:001:2205 із земель сільськогосподарського призначення державної власності, без зміни цільового призначення, для ведення особистого селянського господарства, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту /т. 1 а.с. 25/.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 259446295 від 02 червня 2021 року, на підставі договору купівлі-продажу № 4122 від 04 травня 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А., речове право на земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:2205, загальною площею 1,0000 га, що розташована в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту, перейшло до ОСОБА_1 , який на даний час є власником вказаної земельної ділянки /т. 1 а.с. 96-102/.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 22 липня 2020 року, яку постановою Верховного Суду від 14 липня 2021 року залишено без змін, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 23-9309/14-16-СГ від 20 вересня 2016 року, яким відведено у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером :01:001:2205, загальною площею 1,0000 га, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту; витребувано у ОСОБА_1 на користь держави в особі Черкаської обласної державної адміністрації земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером :01:001:2205, загальною площею 1,0000 га, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту /т. 1 а.с. 47-59, т. 2 а.с. 166-187/.

У той же час, на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, розробленої ФОП ОСОБА_3 , земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером :01:001:2205, загальною площею 1,0000 га, поділено на дві нові ділянки за кадастровими номерами :01:001:2548, загальною площею 0,3 га, та :01:001:2549, загальною площею 0,7 га /т. 1 а.с. 60-85/.

Рішенням державного реєстратора Сафроненка В.А. № 53356489 від 29.07.2020 здійснено реєстрацію поділу земельних ділянок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно /т. 1 а.с. 96/.

У подальшому, рішенням державного реєстратора Сафроненка В.А. № 53356229 від 29.07.2020 зареєстровано за ОСОБА_1 речове право на земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:2549, загальною площею 0,7 га, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та внесено дані про відповідне право власності /т. 1 а.с. 93/.

Відповідно до даних Публічної кадастрової карти України, земельна ділянка за кадастровим номером :01:001:2549, загальною площею 0,7 га, повністю перебуває у межах об`єкту природно-заповідного фонду місцевого значення ландшафтного заказника «Рогозинські острови» /т. 1 а.с. 165/.

Крім того, постановою Черкаського апеляційного суду від 22 липня 2020 року, яку постановою Верховного Суду від 14 липня 2021 року залишено без змін, встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером :01:001:2205, загальною площею 1,0000 га, що розташована в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту, частково займає прибережну захисну смугу Кременчуцького водосховища /т. 1 а.с. 47-59, т. 2 а.с. 166-187/.

08 червня 2021 року Черкаська обласна державна адміністрація довела до відому Черкаської окружної прокуратури, що у зв`язку із тим, що земельні ділянки за кадастровими номерами :01:001:2548, загальною площею 0,3 га, та :01:001:2549, загальною площею 0,7 га, розташовані в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту, з 27 травня 2021 року, тобто з дня набрання чинності Законом України № 1423-ІХ, вони вважаються земельними ділянками комунальної власності, а, відтак, інтереси держави в особі Черкаської обласної державної адміністрації не порушені /т. 1 а.с. 91-92/.

11 червня 2021 року Будищенська сільська рада скерувала до Черкаської окружної прокуратури лист за № 02-75/2440, у якому зазначила, що не буде вживати заходи представницького характеру в частині пред`явлення позовної заяви до ОСОБА_1 щодо усунення перешкод користування земельними ділянками за кадастровими номерами :01:001:2548, загальною площею 0,3 га, та :01:001:2549, загальною площею 0,7 га /т. 1 а.с. 89/.

17 червня 2021 року Черкаська окружна прокуратура направила на адресу Будищенської сільської ради листа, у якому проінформувала про те, що має намір звернутися з даним позовом до суду /т. 1 а.с. 103-105/.

Згідно з частиною першою статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Як вбачається з положень частини другої статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 3 Водного кодексу України закріплено, що усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море.

За змістом статті 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті, зокрема: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами.

Згідно з частиною першою статті 85 Водного кодексу України порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством.

Відповідно до пункту «а» частини першої та частини другої статті 58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами. Для створення сприятливого режиму вздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водних об`єктів встановлюються водоохоронні зони, межі яких зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації на місцевому та регіональному рівнях. Відомості про межі водоохоронних зон вносяться до Державного земельного кадастру.

Відповідно до Переліку угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь (КВЗУ), викладеного у додатку 4 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМ № 1051 від 17 жовтня 2012 року, підгрупа угіддя «штучні водосховища» включає штучні водойми місткістю більше 1 млн. кубічних метрів, збудовані для створення запасу води та регулювання її стоку, та належить до групи «води», яка включає частину національної території, покриту поверхневими водами (природні і штучні водойми), що входять до складу природних ланок кругообігу води, яка обмежена лінією узбережжя. Підгрупа «піски» включає ділянки землі, які вкриті великими масами сипучої гірської породи, що складається з крупинок твердих мінералів, переважно кварцу (включаючи пляжі) та належить до групи «землі без рослинного покриву або з незначним рослинним покривом», яка включає незабудовані землі, поверхня яких зовсім або майже не покрита будь-якою рослинністю.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2018 року в справі № 372/2180/15-ц дійшла висновку про те, що до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

За положеннями частини першої статті 60 ЗК України та частини першої статті 88 ВК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Відповідно до частини другої статті 60 ЗК України, частини другої статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер 100 метрів.

За змістом статті 88 ВК України у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом.

Згідно зі статтею 61 ЗК України, статтею 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів; влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо; миття та обслуговування транспортних засобів і техніки.

Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватися, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.

Режим господарської діяльності на земельних ділянках прибережних захисних смуг уздовж річок, навколо водойм та на островах встановлюється законом.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження, шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.96 № 486 "Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них", з урахуванням конкретної ситуації.

Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються статтями 50, 54 Закону України «Про землеустрій».

Таким чином, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється окремий порядок надання й використання, оскільки прибережна захисна смуга це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.

Відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.

Зазначена правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі № 469/1393/16-ц (провадження № 14-71цс18).

Законодавством України чітко встановлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Статтею 59 Земельного кодексу України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди.

Так, частиною 4 статті 59 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом.

За змістом частини 2 статті 59 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми.

Частинами 1, 3 статті 63 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачалося, що для забезпечення експлуатації та захисту від забруднення, пошкодження і руйнування, зокрема, гідротехнічних споруд, на берегах річок виділяються земельні ділянки смуг відведення з особливим режимом використання. Земельні ділянки в межах смуг відведення надаються для створення водоохоронних насаджень, берегоукріплювальних та протиерозійних гідротехнічних споруд, будівництва переправ тощо.

Пунктом «ґ» частини 4 статті 83 Земельного кодексу України закріплено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Таким чином, за змістом частин 1, 2 статті 3, статті 4 Водного кодексу України, пункту "а" частини 1 статті 58, частини 4 статті 59, статті 60, частини 1 статті 84 Земельного кодексу України, у редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин, землі під водними об`єктами, зокрема, зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Як уже зазначалося, постановою Черкаського апеляційного суду від 22 липня 2020 року, яку постановою Верховного Суду від 14 липня 2021 року залишено без змін, встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером :01:001:2205, загальною площею 1,0000 га, розташована в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту, частково займає прибережну захисну смугу Кременчуцького водосховища /т. 1 а.с. 47-59, т. 2 а.с. 166-187/.

За змістом частин 4, 5 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, преюдиційне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Для спростування преюдиційних обставин учасник цивільного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами, визначеними процесуальним законодавством.

Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (постанова КГС ВС від 10.12.2019 по справі № 910/6356/19).

Враховуючи, що ОСОБА_1 був стороною у цивільній справі № 707/2051/19, обставини, встановлені рішенням суду у вказаній справі, не підлягають доказуванню.

З урахуванням наведеного, суд вважає доведеним, що спірна земельна ділянка за кадастровим номером :01:001:2549, загальною площею 0,7 га, містить у своєму складі прибережну захисну смугу Кременчуцького водосховища та входила до складу земельної ділянки, виділення якої було визнано незаконним, і вказані обставини не спростовано відповідачем у встановленому законом порядку.

Крім того, суд констатує, що відповідно до даних Публічної кадастрової карти України земельна ділянка за кадастровим номером :01:001:2549, загальною площею 0,7 га, повністю перебуває у межах об`єкту природно-заповідного фонду місцевого значення ландшафтного заказника «Рогозинські острови» /т. 1 а.с. 165/ та, згідно з вимогами статті 83 Земельного кодексу України, не могла передаватись у приватну власність.

Відтак, необхідно скасувати державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:2549, загальною площею 0,7 га, розташовану в адміністративних межах Будещанської сільської ради, за межами населеного пункту, з одночасним припиненням речового права на неї, а також зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди територіальній громаді с. Будище у користуванні та розпорядженні вищевказаною земельною ділянкою, шляхом зобов`язання її повернення територіальній громаді с. Будище.

Водночас, слід зауважити, що упрактиці Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших, наприклад, рішення у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 07 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 02 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited»"проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Європейський суд з прав людини констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Суд констатує, що у даній справі позбавлення відповідача ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку та зобов`язання останнього її повернути територіальній громаді відповідає критерію законності, оскільки воно здійснюється на підставі норми статті 391 ЦК України у зв`язку з порушенням низки вимог Водного кодексу України та Земельного кодексу України, які відповідають критеріям доступності, чіткості, передбачуваності.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення у справі «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року). Крім того, Європейський суд з прав людини також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року).

У пункті 105 постанови від 15 вересня 2020 року в справі № 469/1044/17 Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у спорах стосовно прибережних захисних смуг, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України).

Таким чином, суд вважає, що заволодіння приватними особами земельними ділянками водного фонду та земельними ділянками під об`єктами природно-заповідного фонду всупереч чинному законодавству може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.

Суд констатує, що повернення у власність територіальної громади спірної земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі, переслідує легітимну мету контролю за збереженням земель водного фонду, їх раціональним використанням, забезпечення конституційного права кожного громадянина користуватися землями водного фонду у встановлений законом спосіб та відповідає загальним інтересам інших громадян і всього суспільства на безпечне довкілля, а також спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності.

Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки належністю її до земель водного фонду та перебуванням під об`єктом природно-заповідного фонду.

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» Європейський суд з прав людини, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

У цьому контексті слід зауважити, що в силу об`єктивних, видимих природних властивостей земельної ділянки, відповідач у справі ОСОБА_1 , проявивши розумну обачність, ознайомившись зі змістом земельного та водоохоронного законодавства і, за необхідності, отримавши правову допомогу перед набуттям такої ділянки у власність, міг та повинен був знати про те, що ця ділянка належить до земель водного фонду та розташована під об`єктом природно-заповідного фонду (близькі за змістом висновки висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц і від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц).

При цьому, суд враховує, що у рішеннях у справах "Рисовський проти України" (заява № 29979/04) від 20 жовтня 2011 року, "Кривенький проти України" (заява № 43768/07) від 16 лютого 2017 року, пов`язаних із земельними правовідносинами, Європейський суд з прав людини, установивши порушення статті 1 Першого протоколу, зазначив про те, що справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2018 року (провадження № 14-76цс18) наголосила, що висновки Європейського суду з прав людини потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Адже певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу, можуть бути пов`язані з протиправною поведінкою самого набувача майна.

Питання про компенсацію у випадку позбавлення його права власності на спірну земельну ділянку відповідач ОСОБА_1 не порушував, що свідчить про те, що витребування у нього земельної ділянки не становитиме індивідуальний надмірний тягар.

До того ж, згідно з принципами диспозитивності та змагальності у цивільному процесі сторони вільні у розпорядженні їхніми процесуальними правами (зокрема, і щодо подання зустрічного позову), несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій, а суд не має можливості розглянути не ініційовані сторонами питання.

Вжиття заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод відповідача ОСОБА_1 , окрім як скасування державної реєстрації права приватної власності та зобов`язання повернути спірну земельну ділянку, не передбачено законом.

За таких обставин, суд вважає, що загальний інтерес у контролі за раціональним використанням земель водного фонду для гарантування безпеки довкілля та непогіршення екологічної ситуації у цій справі переважає приватний інтерес ОСОБА_4 у збереженні права на земельну ділянку.

Відтак, суд дійшов висновку, що позбавлення відповідача ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, яка є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право мирного володіння майном.

Детальну оцінку повноважень прокурора на звернення до суду з даним позовом надано в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Так, за приписами частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп.

Відтак, судові витрати, понесені позивачем, мають компенсуватися за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, питання про компенсацію судових витрат за рахунок держави позивач не порушував, а згідно з принципами диспозитивності та змагальності у цивільному процесі суд не має можливості розглянути не ініційовані сторонами питання.

З урахуванням наведеного, оскільки відповідач у справі ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджено копією його пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 /т. 2 а.с. 14/, суд вважає необхідним відмовити позивачу у стягненні із ОСОБА_1 на користь Черкаської обласної прокуратури понесених витрат по оплаті судового збору в сумі 4 540 грн 00 коп.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2-5, 7-13, 17, 19, 43, 49, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовзаступника керівника Черкаської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області, до ОСОБА_1 ; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, Державна екологічна інспекція Центрального округу; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 ; про скасування державної реєстрації права приватної власності та усунення перешкод, шляхом зобов`язання повернути земельну ділянку водного фонду площею 0,7 га, задовольнити.

Скасувати державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:2549, загальною площею 0,7 га, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради, за межами населеного пункту, з одночасним припиненням речового права на неї.

Зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди територіальній громаді с. Будище Черкаського району Черкаської області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою за кадастровим номером :01:001:2549, загальною площею 0,7 га, яка розташована в адміністративних межах Будищенської сільської ради, за межами населеного пункту, шляхом зобов`язання її повернення територіальній громаді с. Будише Черкаського району Черкаської області в особі Будищенської сільської ради.

У стягненні із ОСОБА_1 на користь Черкаської обласної прокуратури понесених судових витрат по оплаті судового збору в сумі 4 540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) гривень 00 копійок відмовити.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення в електронній формі сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Сторони:

Позивач 1: Черкаська окружна прокуратура, місцезнаходження: вул. Богдана Хмельницького, 60, м. Черкаси.

Позивач 2: Будищенська сільська рада, місцезнаходження: вул. 30 років Перемоги, 42, с. Будище, Черкаський район, Черкаська область; .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів 1: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, місцезнаходження: вул. Смілянська, 131, м. Черкаси; .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів 2: Державна екологічна інспекція Центрального округу, місцезнаходження: вул. Коцюбинського, буд. 6, м. Полтава, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Повне рішення складено та підписано: 20 липня 2022 року.

Суддя: Т. А. Миколаєнко