Справа №442/3319/22
Провадження №2/442/883/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2022 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі:

головуючої судді - Курус Р.І.,

з участю секретаря судового засідання - Федишин Б.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної порушенням права власності на рухоме та нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією російської федерації території України,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що ним в період з 2003 по 2008 роки було укладено правочини щодо придбання у приватну власність нерухомого та рухомого майна, яке перебуває на території Автономної республіки Крим. Так, зокрема, 18.12.2003 між ним та Представництвом фонду майна Автономної Республіки Крим в Ленінському районі було укладено договір купівлі-продажу об`єкта комунальної власності на конкурсі, а саме індивідуально визначене майно бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яке складалось з будиночка відпочинку каркасно-щитового літ. «А» загальною площею 49,1 кв.м., душові залізобетонні літ «В» загальною площею 14,8 кв.м., кафе-бар залізобетонний літ. «Е» загальною площею 52,9 кв.м., склад-сарай літ. «Б», вбиральні - літ. «Г», «Д», погреб - літ. «Ж», огорожа - літ. «1-5», мощення «І», загальною вартістю 18900,00 грн. Зазначені кошти ним були перераховані через AT «Ощадбанк України», що за адресою: село Калинівка, вулиця Набережна, 3 Ленінського району Автономної Республіки Крим, після чого, 19.12.2003 року було підписано акт прийому-передачі об`єкта комунальної власності.

11.02.2004 КП «Ленінське бюро технічної інвентаризації» було зареєстровано право власності на нерухоме майно, про що було видано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2804101 від 11.02.2004. Рішенням №41 від 22.03.2005 Виконавчого комітету Калинівської сільської ради Ленінського району АР Крим «Про впорядкування адресного господарства» в урочищі «Насир» базі відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » присвоєно адресу АДРЕСА_1 , а базі відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » - АДРЕСА_2 . Згідно умов зазначеного вище договору він повинен був здійснити реконструкцію бази відпочинку в декілька етапів.

В зв`язку з тривалою процедурою оформлення договору оренди земельної ділянки площею 1,1030 га, на якій знаходиться база відпочинку (2005-2008 роки), 18.09.2008 ним було змінено план реконструкції бази. Здійснювалась закупівля будівельних матеріалів.

Перший етап: здійснення каналізаційно-водопровідних робіт по всьому периметру бази для наступного будівництва нових споруд та будівель, що передбачається у наступні етапи; ремонт та введення в експлуатацію існуючих будівель та споруд (будинок відпочинку - літ.А, душові - літ.В, переобладнання кафе-бару під сауну - літ.Е, склад - літ.Б, туалети - літ.Г,Д, погріб - літ.Ж.) Орієнтована кількість відпочиваючих - 11 осіб на добу.

Станом на вересень 2008 року перший етап був виконаний. База відпочинку частково введена в експлуатацію. За період червень - вересень 2008 року на базі відпочинку відпочило згідно Угод на надання послуг в сфері відпочинку 35 чоловік.

Здійснювалися заходи по погодженню проектної документації другого та третього етапів реконструкції бази відпочинку.

Рішенням №78 від 30.04.2008 Виконавчого комітету Калинівської сільської ради Ленінського району АР Крим «Про впорядкування адресного господарства в урочищі «Насир» нерухомому майну базі відпочинку «Перлина Азова», що було предметом купівлі-продажу за зазначеним вище договором було присвоєно нову адресу: АДРЕСА_1 .

23.01.2009 між ним та Ленінською райдержадміністрацією Автономної Республіки Крим було укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,1030 га строком на 49 р.

З метою підтвердження перед Представництвом фонду майна Автономної Республіки Крим в Ленінському районі факту виконання умов договору від 18.12.2003, ним було замовлено проведення незалежної оцінки бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Згідно Звіту про проведення незалежної оцінки бази відпочинку «Перлина Азова» вартість об`єкта оцінки станом на 10.07.2008 становила 88 700,00 грн. (без ПДВ).

Крім того, 30.06.2005 між ним та Приватним малим підприємством «Сіріус-ЛП» було укладено договір купівлі - продажу, згідно якого ним було придбано:

- приміщення їдальні на 350 місць (літ.3-3.1) з обладнанням та облаштованим майданчиком вартістю 148000,00грн.; приміщення зоокутка та майданчиком для вигулу - 20000,00 грн.; приміщення пивбару - 22000,00 грн.; споруду ринку - 10000,00 грн.; приміщення магазину „Ельвіра" - 10000,00 грн.; приміщення ЗТП з обл.-нням та мережею електропередач - 40000,00 грн.; водопровідні мережі з башнею Рожновського - 16000,00 грн.; каналізаційні мережі, включаючи колектор та насос - 12000,00 грн.; санблоки в кількості 3 одиниць - 5000,00 грн.; дитячий майданчик - 5000,00 грн.; благоустрій (мощення,огорожа, озеленення) - 12000,00 грн. Місцезнаходження придбаного майна - АР Крим, Ленінський район, с. Калинівка, вул. Набережна, 1 (територія бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 »). Ним було виконано вимоги договору - за придбане майно та перераховано на рахунок Продавця 300 000,00 грн. Продавець передав продане майно 30.08.2005, про що складено відповідний акт. Однак, укласти нотаріально посвідчений договір не зміг, оскільки в грудні 2005 на нерухоме майно було накладено арешт органом виконавчої служби. Це стало підставою для його звернення до Ленінського районного суду Автономної республіки Крим з позовом про визнання договору купівлі-продажу від 30.06.2005 дійсним та визнання права власності на майно.

Рішенням Ленінського районного суду Автономної республіки Крим від 18.01.2007 у справі №2-73/2007р. його позов було задоволено в повному обсязі. Ухвалою Ленінського районного суду Автономної республіки Крим від 06.02.2007 в цій же справі було виправлено допущену судом в рішенні описку суду в прізвищі позивача.

Рішенням III сесії V скликання Калинівської сільської ради Ленінського району Автономної Республіки Крим від 15.08.2006 «Про впорядкування адресного господарства в урочищі «Насир» визначено наступний облік об`єктів нерухомого майна, що знаходиться за межами населеного пункту с. Калинівка в урочищі «Насир»: Україна, АР Крим, Ленінський район, Калинівська сільська рада, урочище «Насир», ...».

Рішенням №34 від 03.03.2007 Виконавчого комітету Калинівської сільської ради Ленінського району АР Крим «Про впорядкування адресного господарства в урочищі «Насир» присвоєно нову поштову адресу об`єктів нерухомого майна, розташованого за межами населеного пункту с. Калинівка в урочищі «Насир»: Україна, АР Крим, Ленінський район, Калинівська сільська рада, урочище «Насир», масив №2»: столові літ. «3-3», ринок літ. «У», магазин літ. «Р», пивний бар літ. «Т», живий куток літ. «М», підстанція літ. «П».

Дане майно входило до складу бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та належало до 2005 року ПМП «Сіріус-ЛП», та було відчуджено згідно договору від 30.06.2005 фізичній особі ОСОБА_1 .

З метою реєстрації права власності в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за моєю заявою Ленінським районним судом Автономної республіки Крим від 05.07.2007 було винесену ухвалу по даній справі із зазначенням нової адреси місцезнаходження придбаного мною майна.

07.09.2007 Комунальним підприємством «Ленінське бюро технічної інвентаризації» було зареєстровано право власності на нерухоме майно, про що було видано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20203787 від 07.09.2007. Вартість придбаного майна становила 300 000,00 грн.

Крім того, 30.06.2006 між ним та Приватним малим підприємством «Сіріус-ЛП» було укладено договір купівлі-продажу рухомого майна. За умовами зазначеного договору, мною було придбано: промислові електричні плити в кількості 7 штук загальною вартістю 1900 грн.; промислова м`ясорубка вартістю 450 грн., варочні ємкості (50 л) 4 шт. загальною вартістю 2000 грн., тістомішалка вартістю 700 грн., картоплечистка вартістю 300 грн., столи розділочні кухонні 10 шт., загальною вартістю 1500 грн., столи обідні 30 шт. загальною вартістю 9000 грн., стільці 140 шт. загальною вартістю 7000 грн., конвектор електричний на 2,5 КВт, вартістю 600 грн., масляний камін вартістю 450 грн., пральна машина вартістю 660 грн., бойлер вартістю 500 грн., холодильники та холодильні камери вартістю 5000 грн., ванни залізні 3 шт. загальною вартістю 700 грн., праска вартістю 100 грн., духовка електрична, вартістю 700 грн., меблі (стінка „Трембіта", м`яка частина, стіл та шість стільців) загальною вартістю 1100 грн., машина для миття посуди вартістю 700 грн., мийки кухонні - 10 шт. загальною вартістю 500 грн., газові балони - 10 шт; загальною вартістю 2000 грн., пилосос вартістю 700 грн., музичний центр вартістю 800 грн.,табуретки - 12 шт. загальною вартістю 300 грн., мікрохвильова піч вартістю 1200 грн., пилосос вартістю 300 грн., набір каструль вартістю 700 грн., стелажі залізні 30 шт. загальною вартістю 1500 грн.

Оплата за придбане рухоме майно здійснена в повному обсязі у відповідності до умов договору, про що свідчать корінці до прихідного ордеру. 03.08.2006 зазначене майно було передано мені згідно акту прийому - передачі. Загальна вартість рухомого майна становить 40760,00 грн.

Крім того, 05.10.2005 між ним та Калинівським сількомунгоспом було укладено договір купівлі-продажу №1, за умовами якого він придбав частину водопроводу від с. Калинівка до бази відпочинку «Ельвіра», що розташований на території Калинівської сільської ради.

Враховуючи чисельні пошкодження, відсутність труб, моторів та вузлів, мною було сплачено 5000,00 гривень, про що свідчить корінець від прибуткового ордера Калинівського СКХ.

Крім того, 13.04.2007 між ним та Приватним малим підприємством «Сіріус-ЛП» та 11 (одинадцятьма) колишніми працівниками Приватного малого підприємства «Сіріус- ЛП» було укладено 11 (одинадцять) договорів про перевід боргу. За умовами зазначених договорів він ставав замість Приватного малого підприємства «Сіріус-ЛП» новим боржником по заборгованій заробітній платі цього підприємства перед його працівниками та зобов`язувався виплатити їм ці борги строк до одного місяця на загальну суму 41731,59 грн., а Приватне мале підприємство «Сіріус-ЛП» зобов`язувалось передати йому у власність майно підприємства на цю ж суму. Такі договори були погоджені розпорядником майна Приватного малого підприємства «Сіріус-ЛП» арбітражним керуючим Абрамовим І.Ю.

13.04.2007 згідно платіжної відомості №1 ним було виплачено вказаним в договорах про перевід боргу одинадцятьом особам заборговану заробітну плату в сумі 41731,59 грн., тобто виконано вимоги п.7 зазначених договорів.

13.04.2007між ним та Приватним малим підприємством «Сіріус-ЛП» було укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким Продавець зобов`язувався передати належне йому наведене нижче майно у власність Покупцеві, а Покупець зобов`язується прийняти зазначене майно, погасивши боргові зобов"язання Продавця перед його працівниками.

Передачі підлягало наступне майно: огорожа в кількості 170 бетонних плит, що знаходиться на території Ленінського району, Калинівської сільської ради, урочище „Насир" Масив № 1, будівля чергового (сторожка), що знаходиться на території Ленінського району Калинівської сільської ради, урочище „Насир", Масив № 2, будівля санблоку, що знаходиться на території Ленінського району Калинівської сільської ради, урочище „Насир", Масив № 2. Зазначене майно було ним прийнято згідно акту прийому-передачі 13.04.2007. Загальна вартість наведених вище об`єктів майна становила 41731,59 грн.

За період з 2004 року з метою виконання умов договору від 18.12.2003 для будівництва двоповерхового відпочинкового комплексу та одноповерхових будиночків бази «Перлина Азова» ним здійснювалась закупівля будівельних та оздоблювальних матеріалів і т.п. також в роздрібній торгівлі та на промислових складах: на суму 39985,00 грн. згідно товарного чеку та накладної №283 від 16.03.2004, на суму 17000,00 грн. згідно накладної №137 від 27.09.2004, на суму 9300,00 грн. згідно товарного чеку та накладної №35 від 16.11.2004, на суму 1896,54 грн. згідно товарного чеку та накладної №14 від 18.02.2005, на суму 6902,28 грн. згідно накладної від 18.03.2005, на суму 1116,90 грн. згідно накладної №87 від 25.03.2005, на суму 2980,00 грн. згідно накладної №92 від 31.08.2005, на суму 1124,50 грн. згідно товарного чеку №6 від 20.09.2005, на суму 350,00 грн. згідно товарного чеку №8 від 11.10.2005 на суму 3450,00 грн. згідно накладної №106 від 12.10.2005, на суму 501,60 грн. згідно товарного чека№10 від 13.10.2005. Всього придбано будматеріалів на загальну суму 84606,82 грн.

Під час підготовчих дій по укладенню договору оренди земельної ділянки, на якій розташована база відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ним було понесено витрати на отримання відповідних дозвільних документів: 100,00 грн. аванс за роботи Ленінського БТІ по інвентаризації та 2,00 грн. - комісія банку (29.08.2003р.), 350,00 грн. плата за експертну оцінку Сєрокуров та 7,00 грн. - комісія банку (09.12.2003р.), 89,02 грн. за висновок Ленінської районної СЕС (07.05.2005р.), 111,60 грн. за погодження відводу земельної ділянки Республіканським комітетом по охороні культурної спадщини та 0,90 грн. - комісія банку (16.05.2005р.), 80,00 грн. за погодження земельної документації Ленінський районний відділ земельних ресурсів та 0,55 грн. - комісія банку (16.05.2005р.), 45,00 грн. за висновок для підготовки проекту відводу земельної ділянки Проектного підприємства Архітек та 0,55 грн. - комісія банку (16.05.2005р.), 165,70 грн. за технічні умови Щолкінського виробничого підприємства ВКГ на підключення до мережі водопроводу (20.05.2005р.),1440,00 грн. за розробку технічної документації по передачі в оренду земельної ділянки Ленінським відділом Кримської регіональної філії Центру державного земельного кадастру (26.05.2005р.), 50,00 грн. за погодження Республіканського комітету екологічних ресурсів (06.06.2005р.), 165,70 грн. за технічні умови Щолкінського виробничого підприємства ВКГ на підключення до каналізаційної мережі (10.06.2005р.),36,00 грн. плата за землевпорядну експертизу Республіканському комітету по земельних ресурсах та 0,50 грн. - комісія банку (20.07.2006р.), 1200 грн. за проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки ПП «Гео-Крим» та 24,00 грн. - комісія банку (14.06.2006р.).Всього понесено витрат на загальну суму 3868,52 грн.

Отже, станом на кінець 2013 року йому на праві власності належало нерухоме та рухоме майно, придбане в період 2003-2008 р.р., на загальну суму 560798,41 грн.:

- бази відпочинку «Перлина Азова» згідно договору від 18.12.2003, вартістю згідно оцінки станом на 10.07.2008 - 88 700,00 грн. (без ПДВ);

- бази відпочинку «Ельвіра», що належала ПМП «Сіріус-ЛП» згідно договору від 30.05.2005 року, що визнаний дійсним рішенням Ленінського районного суду АР Крим, вартістю 300 000,00 (без ПДВ);

- рухоме майно згідно договору купівлі-продажу рухомого майна, укладеного 30.06.2006 року між мною та Приватним малим підприємством «Сіріус-ЛП», вартістю 40 760,00 грн.;

- частини водопроводу від с. Калинівка до бази відпочинку «Ельвіра» згідно договору купівлі-продажу №1, укладеного 05.10.2005 року між ним та Калинівським сількомунгоспом, вартістю 5 000,00 грн.;

- рухомого майна згідно договору купівлі-продажу, укладеного 13.04.2007 року між мною та Приватним малим підприємством «Сіріус-ЛП», та договорів про перевід боргу від 13.04.2007 року, вартістю 41 731,59 грн.;

- будівельних та оздоблювальних матеріалів, придбаних за період 2004 - 2005 роки, на суму 84 606,82 грн.

Окрім того, ним було понесено витрати, пов`язані з оформленням договору оренди земельної ділянки, на загальну суму 3 868,52 грн.

Проте, з кінця лютого 2014 року гуманітарна та соціально-політична ситуація в Автономній Республіці Крим стала погіршуватись, оскільки на півострові з`явились російські військовослужбовці, які захопили органи державної влади півострову та українські військові частини.

16 березня 2014 року за організації російських колабораціоністів та окупаційних військ в Криму був проведений фіктивний референдум про статус АР Криму у складі України. Російські прикордонники фактично створили мережу пунктів пропуску, на яких перевіряли документи та здійснювали обшуки транспортних засобів.

Таким чином, анексія Кримського півострову позбавила громадян України, і його, в тому числі, права на вільне пересування в межах своєї країни.

17 березня 2014 року набула чинності постанова так званої державної ради Республіки Крим «Про незалежність», де зазначено, що вся власність, яка перебуває в державному, профспілковому або громадському віданні України, переходить у державну власність так званої Республіки Крим або у володіння відповідних організацій, які діють на Кримському півострові.

30 квітня 2014 року з`явилася чергова постанова так званої державної ради Республіки Крим «Про питання управління власністю Республіки Крим», у якій ідеться, що до 01.01.2015 року все державне майно, яке належало Україні, і безгоспне, розташоване на території АР Крим, вважається власністю так званої Республіки Крим. А 3 вересня було встановлено перелік майна, до якого увійшло 111 об`єктів, що підлягали націоналізації.

ФКЗ РФ № 19 від 29.12.2014 року «Про внесення змін до статті 4 і 12 Федерального конституційного закону «Про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим та утворення у складі Російської Федерації нових суб`єктів - Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя», який набув чинності у 2015 року, фактично створив систему, яка примушувала кримчан визнати себе лише громадянами РФ та «відмовлятися» від українського громадянства. Для України та інших країн це положення закону є нікчемним, оскільки воно суперечить нормам міжнародного гуманітарного права та міжнародного права прав людини.

Протягом 2015 року російська федерація продовжувала проводити політику примушення населення Криму до прийняття російського громадянства на підставі Федерального конституційного закону РФ № 6 «Про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим та утворення у складі Російської Федерації нових суб`єктів - Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя», ст. 4 якого автоматично визнає громадянами РФ всіх громадяни України, які постійно проживали і були зареєстровані в Криму та місті Севастополі на момент прийняття цього закону.

Громадяни України, які залишились проживати на окупованій території, були змушені звертатись за отриманням російських паспортів, без яких в 2015 року стало неможливим реалізація права на освіту, працевлаштування, отримання медичних послуг,. пенсійних виплат, розпоряджатись власністю (необхідність сплачувати значні податки від продажу майна тощо.).

Громадяни України з материкової частини втратили можливість безпечно перебувати в Криму. Перебування громадян України на території Криму без паспорта РФ ставало бути небезпечним для життя.

Вказує на те, що в 2007 році в Калинівській середній школі було вперше відкрито перший клас з українською мовою навчання, усі підручники для якого були закуплені ним на Львівському книжковому форумі.

Ще однією суттєвою пересторогою для нього перебування в Криму під час російської окупації, була та обставина, що 26.12.2004 він був довіреною особою від кандидата в Президенти України ОСОБА_2 на повторному голосуванні у виборах Президента України на виборчій дільниці в Ленінському районі АР Крим.

З врахуванням його національної позиції, що висвітлюється в інтернет засобах масової інформації, його перебування в Криму з лютого 2014 року могло б призвести до арешту та фабрикації кримінальної справи відносно нього та його знайомих в Криму.

Згідно з законодавством, впровадженим рф у Криму, суб`єкти права власності в Криму зобов`язані перереєструвати своє майно відповідно до вимог російського законодавства до 1 січня 2017 року і до цього не мали права продати своє майно. (Стаття 3 Закону Республіки Крим № 38-3PK «Про особливості регулювання майнових та земельних відносин на території Республіки Крим» від 30 липня 2014 року, за адресою: http://www.rg.ru/2014/08/05/krim-zakon38-reg-dok.html. Ст. 131 та 551 Цивільного кодексу рф визначають, що юридично права на нерухоме майно виникають після його державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 132 Цивільного кодексу РФ, до нерухомого майна належать земля і «підприємства», визначені як «майновий комплекс, що використовується для здійснення підприємницької діяльності». Стаття 1 Федерального закону РФ № 122-ФЗ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та укладання угод щодо нього» від 21 липня 1997 року).

Українські власники майна, які не перереєстрували свою власність до зазначеної дати, повністю втратили право власності на своє майно. (Стаття 4 Закону Республіки Крим № 38-3PK від 30 липня 2014 року).

27 травня 2015 року Верховний суд рф підтвердив, що закон про націоналізацію власності в Криму відповідає Конституції рф (Постанова Верховного суду російської федерації № 127-АПГ 15-2 від 27 травня 2015р. за адресою: http://www. supcourt.ru/stor_pdf.php?id=1339844.).

20 березня 2020 року указом президента рф №201 було заборонено іноземним громадянам та особам без громадянства мати у власності землю фактично на всій території Кримського півострова, оскільки більшість районів АР Крим та міста Севастополя зарахували до прикордонних земель, які можуть перебувати у власності лише громадян рф. Під чинність указу потрапило 11 районів АР Крим, а саме: Бахчисарайський, Джанкойський, Кіровський, Красноперекопський, Ленінський, Нижньогірський, Роздольненський, Сакський, Сімферопольський, Совєтський та Чорноморський. Іноземці також не можуть володіти земельними ділянками в таких міських округах: Алушта, Армянськ, Євпаторія , Керч , Саки , Судак , Феодосія і Ялта, восьми з чотирьох районів у м. Севастополь.

Отже, відповідач в незаконний (в контексті норм міжнародного права) спосіб позбавив його права власності на майно, перелік якого наведений у позовній заяві, припинив його доступ до такого майна.

З точки зору доказування розміру заподіяної йому матеріальної шкоди зазвичай використовують товарознавчі, будівельні чи інші експертизи. Однак, окрім наявних в нього первинних документів (договорів, накладних, квитанцій, фотознимок), інші засоби доказування відсутні, оскільки матеріальні блага ним здобуті в 2003 - 2008 роки, а з 2014 року він позбавлений можливості не тільки розпорядження належним майном, а і навіть не має можливості його оглянути чи надати до нього доступ відповідним спеціалістам. В зв`язку з наведеним, розрахунок заподіяної йому матеріальної шкоди, він вимушений здійснювати підсумовуючи понесені ним фактичні матеріальні затрати на придбання належного йому майна та вираження їх в доларовому еквіваленті. Для здійснення розрахунку ним використано інформацію про курс долара США на конкретну дату платежу, яка є загальнодоступною та знаходиться на сайті Мінфін за адресою https://index.minfin.com.ua/ua/exchange/archive/nbu. Так, 28.09.2003 100 американських доларів коштували 533,1500 грн., 09.12.2003 - 533,2000 грн., 16.03.2004 - 532,9500, 27.09.2004 - 530,8100, 16.11.2004 - 530,6200, 18.02.2005 - 529,9100, 18.03.2005 - 529,3000, 25.03.2005 - 528,1100, 07.05.2005 - 505,0000, 16.05.2005 - 505,0000, 20.05.2005 - 505,0000, 26.05.2005 505,0000, 30.05.2005 - 505,0000, 06.06.2005 - 505,5000, 10.06.2005 - 505,5000, 31.08.2005 - 505,0000, 20.09.2005 - 505,0000, 05.10.2005 - 505,0000, 11.10.2005 - 505,0000, 12.10.2005 - 505,0000, 13.10.2005 - 505,0000, 14.06.2006 - 505,0000, 20.07.2006 - 505,0000, 13.04.2007 - 505,0000, 10.07.2008 - 484,1700.

З розрахунку на долар США ним було сплачено наступні кошти:

Вартість бази відпочинку «Перлина Азова» станом на 10.07.2008 року становила 88 700,00 грн., що в еквіваленті становило: 88 700 грн. : 4,84 грн. = 18326,45 дол. США.

Вартість майна бази відпочинку «Ельвіра», що придбана в ПМП «Сіріус-ЛП» згідно договору від 30.06.2005 року, що визнаний дійсним рішенням Ленінського районного суду АР Крим, становила 300 000,00 гри., що в еквіваленті становило 300 000,00 грн. : 5,05 грн. - 59405,94 дол. США.

Вартість рухомого майна, придбаного в ПМП «Сіріус-ЛП» згідно договору купівлі-продажу рухомого майна від 30.06.2006 року, становила 40 760,00 грн., що в еквіваленті становило: 40 760,00 грн. : 5,05 грн. = 8071,29 дол. СІЛА.

Вартість частини водопроводу, придбаного мною в Калинівському сількомунгоспі згідно договору купівлі-продажу №1 від 05.10.2005 року, становила 5 000,00 грн., що в еквіваленті становило: 5 000,00 грн. : 5,05 грн. = 990,10 дол. СІЛА.

Вартість рухомого майна, придбаного мною в ПМП «Сіріус-ЛП» згідно договору купівлі-продажу від 13.04.2007 року становила 41 731,59 грн., що в еквіваленті становило 41 731,59 грн. : 5,05 грн. = 8263,68 дол. СІЛА.

Вартість будівельних та оздоблювальних матеріалів і т.п., придбаних в роздрібній торгівлі та на промислових складах: на суму 39985,00 грн. 16.03.2004 в еквіваленті становить: 7501,88 дол. США, на суму 17000,00 грн. 27.09.2004 в еквіваленті становить: 3201,51 дол. США, на суму 9300,00грн. 16.11.2004 в еквіваленті становить: 1751,41 дол. США, на суму 1896,54 грн. 18.02.2005 в еквіваленті становить: 357,84 дол. США, на суму 6902,28 грн. 18.03.2005 в еквіваленті становить: 1304,78 дол. США, на суму 1116,90грн. 25.03.2005 в еквіваленті становить: 211,53 дол. США, на суму 2980,00 грн. 31.08.2005 в еквіваленті становить: 590,10 дол. США, на суму 1124,50 грн. 20.09.2005 в еквіваленті становить: 222,67 дол. США, на суму 350,00 грн. 11.10.2005 в еквіваленті становить: 69,31 дол. США, на суму 3450,00 грн. 12.10:2005 в еквіваленті становить: 683,17 дол. США, на суму 501,60 грн. 13.10.2005 в еквіваленті становить: 99,33 дол. США.

Всього в еквіваленті вартість будівельних та оздоблювальних матеріалів і т.п. становила 15993,53 дол. США.

Отже, загальний розмір заподіяної йому матеріальної шкоди (прямі втрати) становить 111 050,99 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 08.06.2022 (1 дол. США - 29,2549 грн.) становить 3 248 785,61 грн.

Як зазначалось ним вище, під час підготовчих дій по укладенню договору оренди земельної ділянки, на якій розташована база відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ним було понесено витрати на отримання відповідних дозвільних документів на загальну суму 3 868,52 грн. Військова агресія рф позбавила його можливості користуватись земельною ділянкою, яка була передана в оренду йому в 2009 році строком на 49 років, а, отже, він фактично зазнав збитків, здійснивши витрати, якими не може скористатись з вини відповідача - рф. В еквіваленті прямі збитки становили 766,04 дол. США, що станом на 22.05.2022 становить 22 410,42 грн.

В обґрунтування позовних вимог в частині моральної шкоди зазначає, що втративши в 2014 році усе належне йому в АР Крим майно, він зазнає постійних душевних страждань. Кожного року він чекав, що загарбник залишить добровільно Крим, а він - поверне своє майно. Однак, продовження відповідачем збройної агресії в 2022 році, наводить його на думку, про те, що все, що належало йому в Криму, втрачено остаточно. Такі думки ще більше поглиблюють його душевні страждання.

Ним вкладено значні кошти, і він, як інвалід 2 групи, сподівався, що придбане ним в Криму майно стане основним засобом для матеріального забезпечення рівня життя його сім`ї. Відповідач, позбавивши його права розпоряджатись своїм майном як для здійснення підприємницької діяльності з метою отримання прибутку, так і для відпочинку його сім`ї, заподіяв йому значної моральної шкоди. Вони з сім`єю позбавлені можливостей реалізації своїх звичок та бажань, вимушені проводити літній відпочинок в інших місцях, несучи витрати на оренду житла, хоча могли б безоплатно відпочивати на власній базі відпочинку. В зв`язку з наведеним він постійно з 2014 року не отримує жодних доходів від своїх капіталовкладень, що для нього, як інваліда 2 групи, є важким тягарем.

Протягом вже тривалого періоду виникають конфлікти з дружиною, яка йому дорікає тим, що кошти вкладались в нерухомість Криму, і, що вони втрачені остаточно. А можливості відновити свій належний фінансовий стан, а, отже, належним чином забезпечувати сім`ю, не має можливості з-за отримання інвалідності 2 групи дожитгєво. Психологічний біль, що виник з приводу втрати майна, посилює біль фізичний.

В ситуації, що склалась, він не в змозі здійснити реальний обрахунок ні збитків, ні упущеної вигоди. Така методика з врахуванням тривалості збройної агресії відповідача - відсутня. З врахуванням розміру вкладених ним коштів (більше 100 тис. доларів США) та тривалість періоду окупації більше 8 років, за відсутності такої, його інвестиційний капітал середньо статистично повинен був би зростати як мінімум на 25% щорічно та за 8 років окупації становив би на даний час близько 300 тисяч доларів США. Тобто фактичний дохід становив близько 200 тисяч доларів США, що в еквіваленті становить за курсом НБУ 5 850 980,00 грн.

Виходячи із норм, закріплених у Європейській Конвенції, можна зробити висновок, що Європейський суд з прав людини, затвердивши «Правила суду - компенсація шкоди», виходив із того, що збитки, нанесені особі через порушення прав та законних інтересів, встановлених в Європейській Конвенції, можуть мати не тільки матеріальний, а й моральний характер.

Отже, вважає, що суд при визначенні розміру заподіяної йому моральної шкоди повинен взяти до уваги також і факт заподіяння йому збитків та наявності упущеної вигоди, що також носять моральний характер.

З огляду на вищенаведене, заподіяну йому моральну шкоду він оцінюю в 2 925 490,00 грн. (два мільйони дев`ятсот двадцять п`ять тисяч чотириста дев`яносто гривень), що є еквівалентно 100 тисячам доларів США.

В зв`язку з викладеними обставинами просить задоволити його позов.

Рух по справі.

Ухвалою від 20 червня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою від 11 липня 2022 року закрито підготовче судове засідання справу призначено до судового розгляду по суті на 01 серпня 2022.

28.07.2022 позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, яка обґрунтована тим, що подаючи позовну заяву до суду, розмір заподіяної йому шкоди він обраховував із застосуванням курсу долара США відносно гривні, встановленого Національним банком України.

Постановою Правління Національного банку України від 21 липня 2022 року №154 «Про внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 24 лютого 2022 року № 18» Національний банк України з 9:00 годин 21 липня 2022 року скорегував офіційний курс гривні до долара США на 25% до 36,5686 грн. за долар США. Постанова набрала чинності з 21 липня 2022 року. З огляду на вищенаведене, вважає за належне збільшити свої позовні вимоги.

Отже, загальний розмір заподіяної йому матеріальної шкоди (прямі втрати) становить 111 050,99 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 22.07.2022 - день подання заяви про збільшення позовних вимог (1 дол. США - 36,5686 грн.) становить 4 060 979,23 грн.

Окрім того, в еквіваленті прямі збитки становили 766,04 дол. США, що станом на 22.07.2022 становить 28 013,01 грн.

Заподіяну йому моральну шкоду оцінює в 3 656 860,00 грн. (три мільйони шістсот п`ятдесят шість тисяч вісімсот шістдесят гривень), що є еквівалентно 100 тисячам доларів США.

Крім того, просить стягнути з відповідача на свою користь понесені ним витрати на професійну правову допомогу в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Розгляд зазначеної справи було призначено на 01.08.2022.

01.08.2022 позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи на інший день для надання можливості подати докази в обґрунтування позову.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак надіслав суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності. Позов підтримує та просить його задоволити.

У зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, що унеможливлює із цієї дати направлення різних запитів і листів запитів щодо згоди рф бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням рф збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави.

З огляду на те, що в Україні введено воєнний стан у зв`язку з триваючою повномасштабною збройною агресією рф проти України, чим порушено її суверенітет та беручи до уваги Постанову Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року щодо заяви ВРУ «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні» дії збройних сил, політичного і військового керівництва росії під час збройної агресії проти України, яка розпочалась 24 лютого 2022 року, визнано геноцидом Українського народу, а тому отримання згоди рф бути відповідачем у цій справі, надсилання їй процесуальних документів по справі наразі є недоречним.

Разом з тим, на офіційному веб-сайті Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області було розміщено оголошення про перебування даної справи в провадженні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, порядку проведення її розгляду та можливості отримання інформації щодо неї.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Обставини справи встановлені судом.

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.02.2004 ОСОБА_1 є власником об`єкту - комплексу, Бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », адресою якого є автономна АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу, р. №2639 від 18.12.2003, а.с. 33.

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.09.2007 за ОСОБА_1 на праві приватної власності зареєстровано об`єкт - нежитлові приміщення їдальня - «3-3.1»; приміщення зоокутка та майданчик для вигулу - літ «М», приміщення пив бару - літ. «Т», споруду ринку - літ. «У», приміщення магазину „ ІНФОРМАЦІЯ_2 " - літ. «Р», приміщення ЗТП - літ. «П», адресою яких є автономна АДРЕСА_2 на підставі рішення Ленінського районного суду №2-73/2007 від 18.01.2007, ухвали Ленінського районного суду №2-73/07 від 06.02.2007 та ухвали Ленінського районного суду від 05.07.2007 №6-30/2007, а.с. 48.

Рішенням №41 від 22.03.2005 Виконавчого комітету Калинівської сільської ради Ленінського району АР Крим «Про впорядкування адресного господарства» в урочищі «Насир» базі відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » присвоєно адресу АДРЕСА_1 , а базі відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » - АДРЕСА_2 . Згідно умов зазначеного вище договору він повинен був здійснити реконструкцію бази відпочинку в декілька етапів.

В зв`язку з тривалою процедурою оформлення договору оренди земельної ділянки площею 1,1030 га, на якій знаходиться база відпочинку (2005-2008 роки), 18.09.2008 ним було змінено план реконструкції бази. Здійснювалась закупівля будівельних матеріалів.

Перший етап: здійснення каналізаційно-водопровідних робіт по всьому периметру бази для наступного будівництва нових споруд та будівель, що передбачається у наступні етапи; ремонт та введення в експлуатацію існуючих будівель та споруд (будинок відпочинку - літ.А, душові - літ.В, переобладнання кафе-бару під сауну - літ.Е, склад - літ.Б, туалети - літ.Г,Д, погріб - літ.Ж.) Орієнтована кількість відпочиваючих - 11 осіб на добу.

Станом на вересень 2008 року перший етап був виконаний. База відпочинку частково введена в експлуатацію. За період червень - вересень 2008 року на базі відпочинку відпочило згідно Угод на надання послуг в сфері відпочинку 35 чоловік.

Здійснювалися заходи по погодженню проектної документації другого та третього етапів реконструкції бази відпочинку.

Рішенням №78 від 30.04.2008 Виконавчого комітету Калинівської сільської ради Ленінського району АР Крим «Про впорядкування адресного господарства в урочищі «Насир» нерухомому майну базі відпочинку «Перлина Азова», що було предметом купівлі-продажу за зазначеним вище договором було присвоєно нову адресу: АДРЕСА_1 .

23.01.2009 між ним та Ленінською райдержадміністрацією Автономної Республіки Крим було укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,1030 га строком на 49 років.

Згідно Звіту про проведення незалежної оцінки бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » вартість об`єкта оцінки станом на 10.07.2008 становила 88 700,00 грн. (без ПДВ).

Крім того, 30.06.2005 між позивачем та Приватним малим підприємством «Сіріус-ЛП» було укладено договір купівлі - продажу, згідно якого було придбано: приміщення їдальні на 350 місць (літ.3-3.1) з обладнанням та облаштованим майданчиком вартістю 148000,00грн.; приміщення зоокутка та майданчиком для вигулу - 20000,00 грн.; приміщення пивбару - 22000,00 грн.; споруду ринку - 10000,00 грн.; приміщення магазину „Ельвіра" - 10000,00 грн.; приміщення ЗТП з обл.-нням та мережею електропередач - 40000,00 грн.; водопровідні мережі з башнею Рожновського - 16000,00 грн.; каналізаційні мережі, включаючи колектор та насос - 12000,00 грн.; санблоки в кількості 3 одиниць - 5000,00 грн.; дитячий майданчик - 5000,00 грн.; благоустрій (мощення,огорожа, озеленення) - 12000,00 грн. Місцезнаходження придбаного майна - АДРЕСА_1 (територія бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 »). Ним було виконано вимоги договору - за придбане майно та перераховано на рахунок Продавця 300 000,00 грн. Продавець передав продане майно 30.08.2005, про що складено відповідний акт.

Рішенням Ленінського районного суду Автономної республіки Крим від 18.01.2007 у справі №2-73/2007 позов ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу від 30.06.2005 дійсним та визнання права власності на майно було задоволено в повному обсязі. Ухвалою Ленінського районного суду Автономної республіки Крим від 06.02.2007 в цій же справі було виправлено допущену судом в рішенні описку суду в прізвищі позивача.

Рішенням III сесії V скликання Калинівської сільської ради Ленінського району Автономної Республіки Крим від 15.08.2006 «Про впорядкування адресного господарства в урочищі «Насир» визначено наступний облік об`єктів нерухомого майна, що знаходиться за межами населеного пункту с. Калинівка в урочищі «Насир»: Україна, АР Крим, Ленінський район, Калинівська сільська рада, урочище «Насир», ...».

Рішенням №34 від 03.03.2007 Виконавчого комітету Калинівської сільської ради Ленінського району АР Крим «Про впорядкування адресного господарства в урочищі «Насир» присвоєно нову поштову адресу об`єктів нерухомого майна, розташованого за межами населеного пункту с. Калинівка в урочищі «Насир»: Україна, АР Крим, Ленінський район, Калинівська сільська рада, урочище «Насир», масив № 2 »: столові літ. «3-3», ринок літ. «У», магазин літ. «Р», пивний бар літ. «Т», живий куток літ. «М», підстанція літ. «П». Дане майно входило до складу бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та належало до 2005 року ПМП «Сіріус-ЛП», та було відчужено згідно договору від 30.06.2005 фізичній особі ОСОБА_1 .

З метою реєстрації права власності в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за моєю заявою Ленінським районним судом Автономної республіки Крим від 05.07.2007 було винесену ухвалу по даній справі із зазначенням нової адреси місцезнаходження придбаного мною майна.

Крім того, 30.06.2006 між позивачем та Приватним малим підприємством «Сіріус-ЛП» було укладено договір купівлі-продажу рухомого майна. За умовами зазначеного договору, було придбано: промислові електричні плити в кількості 7 штук загальною вартістю 1900 грн.; промислова м`ясорубка вартістю 450 грн., варочні ємкості (50 л) 4 шт. загальною вартістю 2000 грн., тістомішалка вартістю 700 грн., картоплечистка вартістю 300 грн., столи розділочні кухонні 10 шт., загальною вартістю 1500 грн., столи обідні 30 шт. загальною вартістю 9000 грн., стільці 140 шт. загальною вартістю 7000 грн., конвектор електричний на 2,5 КВт, вартістю 600 грн., масляний камін вартістю 450 грн., пральна машина вартістю 660 грн., бойлер вартістю 500 грн., холодильники та холодильні камери вартістю 5000 грн., ванни залізні 3 шт. загальною вартістю 700 грн., праска вартістю 100 грн., духовка електрична, вартістю 700 грн., меблі (стінка „Трембіта", м`яка частина, стіл та шість стільців) загальною вартістю 1100 грн., машина для миття посуди вартістю 700 грн., мийки кухонні - 10 шт. загальною вартістю 500 грн., газові балони - 10 шт; загальною вартістю 2000 грн., пилосос вартістю 700 грн., музичний центр вартістю 800 грн.,табуретки - 12 шт. загальною вартістю 300 грн., мікрохвильова піч вартістю 1200 грн., пилосос вартістю 300 грн., набір каструль вартістю 700 грн., стелажі залізні 30 шт. загальною вартістю 1500 грн. Оплата за придбане рухоме майно здійснена в повному обсязі у відповідності до умов договору, про що свідчать корінці до прихідного ордеру. 03.08.2006 зазначене майно було передано згідно акту прийому - передачі. Загальна вартість рухомого майна становить 40760,00 грн.

Крім того, 05.10.2005 між позивачем та Калинівським сількомунгоспом було укладено договір купівлі-продажу №1, за умовами якого позивач придбав частину водопроводу від с. Калинівка до бази відпочинку «Ельвіра», що розташований на території Калинівської сільської ради, за яким було сплачено 5000,00 гривень, про що свідчить корінець від прибуткового ордера Калинівського СКХ.

Крім того, 13.04.2007 між позивачем та Приватним малим підприємством «Сіріус-ЛП» та 11 (одинадцятьма) колишніми працівниками Приватного малого підприємства «Сіріус- ЛП» було укладено 11 (одинадцять) договорів про перевід боргу. За умовами зазначених договорів він ставав замість Приватного малого підприємства «Сіріус-ЛП» новим боржником по заборгованій заробітній платі цього підприємства перед його працівниками та зобов`язувався виплатити їм ці борги строк до одного місяця на загальну суму 41731,59 грн., а Приватне мале підприємство «Сіріус-ЛП» зобов`язувалось передати йому у власність майно підприємства на цю ж суму. Такі договори були погоджені розпорядником майна Приватного малого підприємства «Сіріус-ЛП» арбітражним керуючим Абрамовим І.Ю.

13.04.2007 згідно платіжної відомості №1 позивачем було виплачено вказаним в договорах про перевід боргу одинадцятьом особам заборговану заробітну плату в сумі 41731,59 грн., тобто виконано вимоги п.7 зазначених договорів.

13.04.2007 між позивачем та Приватним малим підприємством «Сіріус-ЛП» було укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким Продавець зобов`язувався передати належне йому наведене нижче майно у власність Покупцеві, а Покупець зобов`язується прийняти зазначене майно, погасивши боргові зобов"язання Продавця перед його працівниками.

Передачі підлягало наступне майно: огорожа в кількості 170 бетонних плит, що знаходиться на території Ленінського району, Калинівської сільської ради, урочище „Насир" Масив № 1, будівля чергового (сторожка), що знаходиться на території Ленінського району Калинівської сільської ради, урочище „Насир", Масив № 2, будівля санблоку, що знаходиться на території Ленінського району Калинівської сільської ради, урочище „Насир", Масив № 2. Зазначене майно було ним прийнято згідно акту прийому-передачі 13.04.2007. Загальна вартість наведених вище об`єктів майна становила 41731,59 грн.

За період з 2004 року позивачем здійснювалась закупівля будівельних та оздоблювальних матеріалів і т.п. також в роздрібній торгівлі та на промислових складах: на суму 39985,00 грн. згідно товарного чеку та накладної №283 від 16.03.2004, на суму 17000,00 грн. згідно накладної №137 від 27.09.2004, на суму 9300,00 грн. згідно товарного чеку та накладної №35 від 16.11.2004, на суму 1896,54 грн. згідно товарного чеку та накладної №14 від 18.02.2005, на суму 6902,28 грн. згідно накладної від 18.03.2005, на суму 1116,90 грн. згідно накладної №87 від 25.03.2005, на суму 2980,00 грн. згідно накладної №92 від 31.08.2005, на суму 1124,50 грн. згідно товарного чеку №6 від 20.09.2005, на суму 350,00 грн. згідно товарного чеку №8 від 11.10.2005 на суму 3450,00 грн. згідно накладної №106 від 12.10.2005, на суму 501,60 грн. згідно товарного чека№10 від 13.10.2005. Всього придбано будматеріалів на загальну суму 84606,82 грн.

Під час підготовчих дій по укладенню договору оренди земельної ділянки, на якій розташована база відпочинку «Перлина Азова», позивачем було понесено витрати на отримання відповідних дозвільних документів : 100,00 грн. аванс за роботи Ленінського БТІ по інвентаризації та 2,00 грн. - комісія банку (29.08.2003р.), 350,00 грн. плата за експертну оцінку Сєрокуров та 7,00 грн. - комісія банку (09.12.2003р.), 89,02 грн. за висновок Ленінської районної СЕС (07.05.2005р.), 111,60 грн. за погодження відводу земельної ділянки Республіканським комітетом по охороні культурної спадщини та 0,90 грн. - комісія банку (16.05.2005р.), 80,00 грн. за погодження земельної документації Ленінський районний відділ земельних ресурсів та 0,55 грн. - комісія банку (16.05.2005р.), 45,00 грн. за висновок для підготовки проекту відводу земельної ділянки Проектного підприємства Архітек та 0,55 грн. - комісія банку (16.05.2005р.), 165,70 грн. за технічні умови Щолкінського виробничого підприємства ВКГ на підключення до мережі водопроводу (20.05.2005р.),1440,00 грн. за розробку технічної документації по передачі в оренду земельної ділянки Ленінським відділом Кримської регіональної філії Центру державного земельного кадастру (26.05.2005р.), 50,00 грн. за погодження Республіканського комітету екологічних ресурсів (06.06.2005р.), 165,70 грн. за технічні умови Щолкінського виробничого підприємства ВКГ на підключення до каналізаційної мережі (10.06.2005р.),36,00 грн. плата за землевпорядну експертизу Республіканському комітету по земельних ресурсах та 0,50 грн. - комісія банку (20.07.2006р.), 1200 грн. за проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки ПП «Гео-Крим» та 24,00 грн. - комісія банку (14.06.2006р.).Всього понесено витрат на загальну суму 3868,52 грн.

Отже, станом на кінець 2013 року позивачу на праві приватної власності належало нерухоме та рухоме майно, придбане в період 2003 - 2008 роки, на загальну суму 560 798,41 грн.:

- бази відпочинку «Перлина Азова» згідно договору від 18.12.2003, вартістю згідно оцінки станом на 10.07.2008 - 88 700,00 грн. (без ПДВ);

- бази відпочинку «Ельвіра», що належала ПМП «Сіріус-ЛП» згідно договору від 30.05.2005 року, що визнаний дійсним рішенням Ленінського районного суду АР Крим, вартістю 300 000,00 (без ПДВ);

- рухоме майно згідно договору купівлі-продажу рухомого майна, укладеного 30.06.2006 року між мною та Приватним малим підприємством «Сіріус-ЛП», вартістю 40 760,00 грн.;

- частини водопроводу від с. Калинівка до бази відпочинку «Ельвіра» згідно договору купівлі-продажу №1, укладеного 05.10.2005 року між ним та Калинівським сількомунгоспом, вартістю 5 000,00 грн.;

- рухомого майна згідно договору купівлі-продажу, укладеного 13.04.2007 року між мною та Приватним малим підприємством «Сіріус-ЛП», та договорів про перевід боргу від 13.04.2007 року, вартістю 41 731,59 грн.;

- будівельних та оздоблювальних матеріалів, придбаних за період 2004 - 2005 роки, на суму 84 606,82 грн.

Окрім того, позивачем було понесено витрати, пов`язані з оформленням договору оренди земельної ділянки, на загальну суму 3 868,52 грн.

Позиція суду.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Абзац 3 ч. 2 с. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначає, що Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

За фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо таке майно набуте відповідно до законів України, ч. 3 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Згідно ч. 5 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» російська федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення.

Відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

Держава Україна всіма можливими засобами сприяє відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією.

Держава Україна не несе відповідальності за незаконні дії Російської Федерації чи її окупаційної адміністрації на тимчасово окупованих територіях або за прийняті ними незаконні рішення (ч.ч. 9-10 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року про заяву Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні» визнано геноцидом Українського народу дії Збройних сил, політичного і військового керівництва Росії під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, а також доручено Голові Верховної Ради України спрямувати цю заяву до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї НАТО, урядів та парламентів іноземних держав. Голові Верховної Ради України надано повноваження звернутися до Генеральної прокуратури, Міністерства закордонних справ України та Міністерства юстиції України щодо невідкладного вжиття заходів для належного документування фактів вчинення Збройними силами Російської Федерації та її політичним і військовим керівництвом геноциду Українського народу, злочинів проти людяності, воєнних злочинів, інших тяжких злочинів на території України та ініціювання притягнення до відповідальності всіх винних осіб.

Наведені дії рф вчиняє з 2014 року та продовжує станом на момент постановлення цього рішення. Отже, після початку війни в Україні з 2014 року суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено рф, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії рф, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни, постанова Верховного Суду від 14 квітня 2022 року, справа № 308/9708/19.

Преамбулою Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

За правилом ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. При цьому, згідно з ч. 3 вказаної статті, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Отже, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що безпосереднім суб`єктом, внаслідок дій якого позивачу завдано шкоди, є російська федерація.

Частиною 6 статті 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та окупації російською федерацію частини території Автономної Республіки Крим позивач фактично втратив можливість користуватись належним йому нерухомими майном, а саме базою відпочинку «Перлина Азова», базою відпочинку «Ельвіра», частиною водопроводу від с. Калинівка до бази відпочинку «Ельвіра» та рухомим майном згідно договору купівлі-продажу, укладеного 13.04.2007 року між ним та Приватним малим підприємством «Сіріус-ЛП», та договорів про перевід боргу від 13.04.2007 року, вартістю 41 731,59 грн.; будівельними та оздоблювальними матеріалами, придбаними за період 2004 - 2005 роки, на суму 84 606,82 грн., а також втратив можливість розпоряджатись ним, що завдає позивачу, як моральної шкоди, так і майнової шкоди у вигляді неотриманих доходів, які б позивач міг реально одержати за звичайних обставин, якби його право власності на це нерухоме та рухоме майно не було порушене.

Згідно ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Пунктами 8, 9 ч. 2 ст.16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч.3. ст. 12 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. ч.1, 2, 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 386 ЦК України, передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Суд приймає до уваги наведений позивачем розрахунок заподіяної йому шкоди із застосуванням курсу долара США відносно гривні, встановленого Національним банком України здійснений у відповідності до постановою Правління Національного банку України від 21 липня 2022 року №154 «Про внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 24 лютого 2022 року № 18», якою Національний банк України з 9:00 годин 21 липня 2022 року скорегував офіційний курс гривні до долара США на 25% до 36,5686 грн. за долар США. Постанова набрала чинності з 21 липня 2022 року.

Отже, загальний розмір заподіяної позивачу матеріальної шкоди (прямі втрати) становить 111 050,99 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 22.07.2022 - день подання заяви про збільшення позовних вимог (1 дол. США - 36,5686 грн.) становить 4 060 979,23 грн. Окрім того, в еквіваленті прямі збитки становили 766,04 дол. США, що станом на 22.07.2022 становить 28 013,01 грн.

Моральна шкода.

Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Частиною 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При вирішенні вимог позивача про компенсацію моральної шкоди суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення Європейського суду з прав людини у справі Луізідоу проти Туреччини (CASE OF LOIZIDOU v. TURKEY (Article 50), (40/1993/435/514), 28 July 1998), відповідно до якого Туреччина зобов`язана сплатити позивачу компенсацію, зокрема, й за моральні страждання через незаконну окупацію північної частини Кіпру, де народилась та проживала позивач, турецькими Збройними Силами.

В рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що внаслідок окупації північної частини території Кіпру позивач зазнала моральних страждань, які полягали в психологічному стражданні через неможливість проживати на території, де вона народилась та законно мешкала, відчутті страху та безпорадності. Крім того, суд також врахував моральні страждання позивача через змушене переселення із північної території ОСОБА_4 , де вона народилась та законно мешкала до моменту окупації цієї частини Кіпру турецьким Збройними Силами.

Отже, виходячи із норм, закріплених у Європейській Конвенції, можна зробити висновок, що Європейський суд з прав людини, виходив із того, що збитки, нанесені особі через порушення прав та законних інтересів, встановлених в Європейській Конвенції, можуть мати не тільки матеріальний, а й моральний характер, а також мати характер множинності.

Враховуючи тривалість порушень прав та законних інтересів позивача, а саме більше восьми років, та з врахуванням практики Європейського суду з прав людини, суд вважає законним обраний позивачем спосіб стягнення компенсації за завдану матеріальну та моральну шкоду у виді одноразової суми, яка покриває всі передбачувані порушення, що були допущені Російською Федерацією відносно них.

Вирішуючи питання щодо розміру такої компенсації за спричинену позивачу моральної шкоди, суд виходить із тривалості порушення, яке продовжує існувати і на даний час, його наслідків для позивача, які до цього часу не може повноцінно влаштувати свій побут, вік позивача, наявність другої групи інвалідності, для якого такі кардинальні зміни їх життя є складними та обтяжливими.

Таким чином, враховуючи характер та обсяг завданих позивачам моральних страждань, які полягають у порушенні налагодженого способу життя та змушення їх докладати зусиль для досягнення звичного життя, суд вважає справедливим розмір компенсації за заподіяну моральну шкоду у сумі, яку визначив позивач в позовній заяві у розмірі 3656860 грн.

Судові витрати.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначено пільги щодо сплати судового збору, зокрема від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

З огляду на зазначене, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, а тому такий слід стягнути з відповідача в дохід держави у розмірі визначеному ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (позовна заява майнового характеру, подана фізичною особою), що становить 12405 гривень.

Що вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь понесених судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивач надав суду розрахунок витрат на правову допомогу та акт виконаних робіт, з яких вбачається, що розмір витрат на правову допомогу складає 15000 гривень.

Враховуючи, що позов задоволено, суд приходить до висновку про стягнення витрат на правову допомогу з відповідача на користь позивача у розмірі 15000 гривень.

Керуючись ст. 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Стягнути з російської федерації в особі Міністерства юстиції російської федерації на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 4060979,23 гривень.

Стягнути з російської федерації в особі Міністерства юстиції російської федерації на користь ОСОБА_1 прямі збитки в розмірі 28013,01 гривень.

Стягнути з російської федерації в особі Міністерства юстиції російської федерації на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3656860 гривень.

Стягнути з російської федерації в особі Міністерства юстиції російської федерації на користь ОСОБА_1 15000 гривень судових витрат.

Стягнути з російської федерації в особі Міністерства юстиції російської федерації в дохід держави 12405 гривень судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного тексту судового рішення - 09 серпня 2022 року.

Головуюча - суддя Курус Р.І.