Справа № 191/2789/20
Провадження № 2/191/934/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Твердохліб А.В.,

за участю секретаря - Лобової Ю.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Монич Михайла Юрійовича, ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

21.09.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою, вимоги у якій обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати його батька ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка на момент смерті проживала в буд. АДРЕСА_1 . З матір`ю батько позивача постійно спілкувався, мав добрі сімейні стосунки, разом із сестрою ОСОБА_5 , доглядав за нею, особливо після погіршення стану здоров`я у 2015 році. Але, баба, не зважаючи на це ще у 2005 році, у відповідності до вимог ст. ст. 1233-1236 ЦК України, склала заповіт, посвідчений секретарем Кислянської сільської ради Боняк Г.Є., яким заповіла все належне їй майно своїм дітям.

У встановлений 6-місячний строк батько позивача ОСОБА_3 звернувся до державного нотаріуса Другої синельниківської державної нотаріальної контори Мельникова О.Ж. із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , але отримати свідоцтва про право на спадщину не мав можливості. Держнотаріус ОСОБА_6 усно пояснив ОСОБА_3 , що 15.07.2016 року приватним нотаріусом Монич М.Ю. посвідчено заповіт ОСОБА_4 , яким вона заповіла все належне їй майно на випадок своєї смерті ОСОБА_2 , а тому 23.02.2018 року ОСОБА_6 виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовив у видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину. Позивач вважає, що заповіт, посвідчений нотаріусом Монич М.Ю., є недійсним, оскільки заповідач ОСОБА_4 на момент його складення не мала такого бажання, не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, оскільки перебувала на «Д» обліку з діагнозом: ішемічна хвороба серця, кардіосклероз, пневмосклероз, органічне ураження центральної нервової системи. З грудня 2015 року вона мала погіршення стану здоров`я, потребувала стороннього догляду. У травні 2016 року ОСОБА_4 , після побиття, знаходилась на стаціонарному лікуванні в КЗ «Синельниківська ЦРЛ» Дніпропетровської обласної ради, яке не було закінченим, оскільки її забрала дочка ОСОБА_7 , яка підписала відмову від госпіталізації. Під час лікування ОСОБА_4 отримувала призначене лікування, а саме ліки для покращення мозкового метаболізму, станіни, тромболіки, гіпотензивні засоби, неотропи. Окрім того, заповіт був складений 15.07.2016 року, коли баба позивача мала діагноз закрита ЧМТ, струс головного мозку, була забрана із лікувального закладу, і не вставала з ліжка. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3 . Позивач, звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, отримав 29.05.2020 року постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. В зв`язку із викладеними обставинами, позивач ОСОБА_1 просить суд визнати заповіт, складений 15 липня 2016 року ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Монич М.Ю., недійсним.

25.11.2020 року представником відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , до суду подано відзив на позов, в якому посилалась на те, що позивач не довів що він є сином ОСОБА_3 , який в свою чергу є сином ОСОБА_4 . Не зрозумілим є посилання позивача на дату смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а не ІНФОРМАЦІЯ_3 , і актовий запис про смерть складений іншої дати, відмінної від тієї, що вказана у позові. Звертає увагу на те, що позивач не надав доказів в підтвердження проживання ОСОБА_4 на момент смерті в буд. АДРЕСА_1 та доказів постійного спілкування ОСОБА_3 зі ОСОБА_4 , як і підтвердження неможливості усвідомлювати ОСОБА_4 значення своїх дій та керувати ними, в момент складення заповіту. Просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 (том 1 а.с.26-34).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Вважала суперечливими покази свідків щодо підстави неможливості підписання спадкодавцем заповіту самостійно, так як у самому заповіті вказано, що заповідач не може підписати заповіт через похилий вік, а не через стан здоров`я. Посилалась на висновок експерта у кримінальному провадженні, яким визнано, що ОСОБА_4 на момент складення заповіту не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

У судовому засіданні відповідач приватний нотаріус Монич М.Ю. позовні вимоги не визнав. Пояснив, що до нього звернулась ОСОБА_4 за посвідченням заповіту, з якою він мав конфіденційну бесіду, в ході якої переконався у її дієздатності. Надалі, складення та посвідчення заповіту відбувалося в присутності ОСОБА_4 , двох свідків, і так як заповідач не могла писати через похилий вік, була також запрошена підписант. Тобто, в кабінеті знаходилось 4 особи.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_8 , та особисто відповідач ОСОБА_2 , заперечували проти позову ОСОБА_1 , просили відмовити з підстав, викладених у відзиві.

Свідок ОСОБА_10 суду повідомила, що вона є двоюрідною сестрою позивача та відповідача ОСОБА_2 . Крім того зазначила, що у ОСОБА_4 був інсульт у 2011 році, а потім у 2015 році і вона погано себе почувалаі була прикута до ліжка. Жила ОСОБА_4 сама в АДРЕСА_1 . Доглядом займалась вона та ОСОБА_5 . У травні 2016 році бабуся була дуже сильно побита сином і вона відвозила її у лікарню. ОСОБА_7 забрала бабусю з лікарні щоб покупати і написала відмову від госпіталізації. У ОСОБА_4 були всі діти рівні, любимчиків не було. ОСОБА_4 після лікарні вона вже її не бачила, приїхала провідати, але її не пустили. ОСОБА_4 була побита сильно і нікого не впізнавала.

Свідок ОСОБА_5 суду повідомила, що вона є дочкою померлої ОСОБА_4 та сторони у справі є її племінниками. ОСОБА_4 хворіла гіпертонічною хворобою і у 2011 році у неї був інсульт, внаслідок чого вона була паралізована. Потім вона пролежала ще 4 роки та її у 2015 році знов спаралізовало. У кінці травня 2016 року вона прийшла до свої матері - ОСОБА_4 , яка була дуже сильно побита. Вона одразу визвала поліцію та швидку допомогу. В лікарні матір знаходилась 10 днів. Потім її забрала ОСОБА_7 , повідомивши, що має намір покупати ОСОБА_4 , але потім ОСОБА_11 відмовилась від подальшої госпіталізації. В подальшому її до матері вже не пускали. Також зазначила, що мати її не впізнавала вже до лікарні, тобто до побиття.

Свідок ОСОБА_12 суду повідомила, що знає ОСОБА_13 як сусідку, яка перенесла два інсульти. Також повідомила, що її просила ОСОБА_5 допомогти перевернути ОСОБА_4 , щоб змінити памперс. Крім того зазначила, що до побиття ОСОБА_4 вже її не впізнавала, так як приймала дуже багато ліків. Потім ОСОБА_4 була дуже сильно побита і її забрали в лікарню.

Свідок ОСОБА_14 суду повідомив, що знає покійну ОСОБА_4 як сусідку. Бачив її у 2016 році що до побиття і вона його спочатку не взнала. Потім бабусю побили і забрали в лікарню.

Свідок ОСОБА_15 суду повідомила, що вона є сусідкою ОСОБА_16 , яка до 2016 року мала астму серця та потребувала стороннього догляду. У 2016 році її побив син ОСОБА_17 і бабусю відвезли в лікарню і вона не бачила хто привіз з лікарні. Після лікарні вона бачила ОСОБА_4 , яка її впізнала, але ходить вона не могла, лежала в памперсах.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні пояснила, що сторони у справі є її односельцями. ОСОБА_4 особисто зателефонувала їй з питанням оформлення заповіту. На наступний день вони, а також ОСОБА_19 , поїхали до нотаріальної контори у м. Синельникове Дніпропетровської області. ОСОБА_18 була свідком посвідчення заповіту. ОСОБА_4 мала нормальне самопочуття, спілкувалась, всіх впізнавала, нотаріусу відповідала, що хоче скласти заповіт на внучку ОСОБА_2 , тому що вона за нею доглядала. Заповіт особисто ОСОБА_4 не підписувала, із-за неграмотності. Нотаріус запросив для підпису невідому ОСОБА_18 особу, прочитав заповіт, і потім його підписала ця особа.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні пояснила, що вона є медичним працівником і точно згадати дату не може, але дійсно був випадок, коли її запросили не знайомі люди до нотаріуса. В кабінеті нотаріуса була присутня бабуся, яка мала нормальний вигляд та адекватний стан, він прочитав заповіт, і ОСОБА_20 наче його підписала, та потім одразу пішла у своїх справах, так у неї дуже хворів чоловік.

Свідок ОСОБА_7 суду повідомила, що її матір - ОСОБА_4 побив її брат і останню забрали в лікарню. У матері були хвороби серця, був інсульт. Коли забрали матір з лікарні вона приймала препарати які знеболюють. Приходив дільничний, вже після побиття і ОСОБА_4 давала пояснення і все розповідала. ОСОБА_4 хотіла скласти заповіт, але на сказала на кого і вони ждали секретаря. Потім прийшла ОСОБА_18 і ОСОБА_4 склала заповіт, але вона не була присутня при цьому.

Свідок ОСОБА_21 суду повідомив, що знав покійну ОСОБА_4 як сусідку, яка проживала в с.Хорошеве через дорогу. До побиття він спілкувався з нею, вона не могла ходити, її виводила на подвір`я дочка. Коли він спілкувався з ОСОБА_4 , остання плутала імена і не завжди впізнавала його, інколи розповідала якісь нісенітниці. Після того як її побили, він ОСОБА_4 вже не бачив, але зазначив, що її стан здоров`я був поганий вже до побиття.

Свідок ОСОБА_22 суду повідомила. що вона є сімейним лікарем, який обслуговувала ОСОБА_4 та підтвердила, що ОСОБА_4 знаходилась на «Д» обліку з діагнозом ішемічна хвороба серця, кардіосклероз, псевмосклероз, органічне ураження центральної нервової системи. З грудня 2015 року погіршився стан здоров`я, коли вона перенесла гостре порушення мозкового кровообігу, лікувалась амбулаторно денний стаціонар, приймала призначення лікаря, які зазначені у довідці, доданій до клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи. Потім знаходилась на постільному режимі, потребувала стороннього догляду. Сильно погіршився стан ОСОБА_4 після побиття її сином у травні 2016 року, після чого вона була госпіталізована до хірургічного відділення на стаціонарне лікування, але дочка ОСОБА_7 її забрала з лікарня та написала відмову від стаціонарного лікування 10.06.2016 року. Після побиття сином вона вже проживала у дочки ОСОБА_7 . Психотропні препарати вона їй не призначала. ОСОБА_4 орієнтувалась у просторі, впізнавала її. Коли ОСОБА_4 «прокапувалась» її стан покращувався.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні пояснила суду, що за життя добре знала ОСОБА_4 , проживали деякий час по сусідству, а потім просто в одному селі. Одного дня до неї зателефонувала ОСОБА_4 із проханням відвезти її до нотаріуса для складення заповіту. Наступного дня ОСОБА_19 на автомобілі, яким керувала, привезла ОСОБА_4 , яка пересувалась самостійно, тільки трохи спиралась на руку іншої людини для підтримки, ОСОБА_23 , ОСОБА_18 до нотаріуса для складання заповіту. Нотаріус запросив ОСОБА_19 в якості свідка при складенні заповіту, ОСОБА_24 в кабінеті нотаріуса не було. У зв`язку із тим, що ОСОБА_4 за життя була лівшою, і саме ця рука після її побиття не працювала, правою писати вона не вміла, тому з вулиці запросили сторонню жінку, яка при собі мала паспорт. Нотаріус все пояснив, на всі запитання ОСОБА_4 відповідала, не вагалася, без сумніву.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Копією повторно виданого 17 жовтня 2017 року Синельниківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, підтверджується факт смерті у с. Хорошеве Синельниківського району Дніпропетровської області ІНФОРМАЦІЯ_1 Свинар ОСОБА_25 (том 1 а.с.73).

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

З наданої суду копії спадкової справи №369/2017 до майна померлої ОСОБА_4 , вбачається звернення із заявами про прийняття спадщини ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (том 1 а.с.63, 65, 67).

23 лютого 2018 року ОСОБА_3 (онук спадкодавиці) та ОСОБА_5 (дочка спадкодавиці) постановою державного нотаріуса Другої синельниківської державної нотаріальної контори відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 Свинар ОСОБА_26 , у зв`язку із наявністю заповіту, складеного на іншого спадкоємця (том 1 а.с.9).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1217 ЦК України, визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

З копії заповіту від 15 липня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Монич М.Ю., встановлено, що ОСОБА_4 на випадок своєї смерті призначила ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , спадкоємцем всього належного їй майна, де б воно не було і з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, які належали їй на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть їй на день смерті (том 1 а.с.75).

Вказаний заповіт записано зі слів ОСОБА_4 та посвідчено нотаріусом Монич М.Ю. в присутності двох свідків: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 . У зв`язку із похилим віком заповідача ОСОБА_4 , за її дорученням, текст заповіту підписано ОСОБА_20 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

За результатом призначеної у справі, на підставі відповідної ухвали суду від 06.08.2021 року, за клопотанням представника відповідача, посмертної судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , надано висновок судово-психіатричного експерта №16 від 12.10.2021 року за яким визначено, що ОСОБА_4 , на момент складення заповіту 15 липня 2016 року, на будь-який психічний розлад не страждала. За своїм психічним станом на той час ОСОБА_4 могла розуміти значення своїх дій та керувати ними (том 1 а.с.137-139).

Поряд з цим, представник позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , заперечуючи проти висновків вказаної експертизи долучила до матеріалів справи копію висновку судово-психіатричної експертизи №2, проведеної 08.07.2022 року, в рамках кримінального провадження №0000119 від 16.02.2022 року, порушеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за заявою ОСОБА_5 , досудове розслідування у якому триває (том 2 а.с.2), що унеможливило його огляд та дослідження доказів в судовому засіданні під час розгляду даної справи. У вказаному висновку експертом визначено, що ОСОБА_4 під час погодження підписання заповіту від 15.07.2016 року за своїм психічним станом не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними (том 1 а.с.203-209).

Під час розгляду справи судом проаналізовано та надано оцінку показам свідків.

Так, покази свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які не є спадкоємцями за заповітом, членами сім`ї, родичами спадкоємців за заповітом, в присутності яких було складено та посвідчено оскаржуваний позивачем заповіт, покази відповідача приватного нотаріуса Монич М.Ю., як уповноваженої державою особою у своїй незалежній професійній діяльності, який до початку вчинення нотаріальної дії мав індивідуальне, конфіденційне спілкування зі спадкодавцем ОСОБА_4 , узгоджуються між собою щодо відсутності фізичного та психічного примусу відносно ОСОБА_4 , знаходження її у стані дієздатності, розуміння нею вчинюваного правочину, але внаслідок похилого віку такої, що не могла самостійно підписати заповіт, в зв`язку із чим було залучено ОСОБА_20 , яка у судовому засіданні підтвердила похилий вік ОСОБА_4 та перебування у стані, який не викликав у неї сумнівів щодо її волі, тим більше, що ОСОБА_20 є медиком, і якби ОСОБА_4 перебувала в неадекватному стані, обов`язково б це помітила.

Суд, спираючись на покази свідка ОСОБА_22 , яка є працівником медичного закладу, з`ясував, що у 2015 році ОСОБА_4 перенесла інсульт, та через деякий час зазнала фізичних ушкоджень, внаслідок побиття. При наявності цих обставин, у спілкуванні зі ОСОБА_4 під час проведення медичних оглядів, ОСОБА_22 спостерігала нормальне розуміння обговорюваних зі ОСОБА_4 питань, і вона не перебувала на обліку у лікаря-психіатра після перенесеного інсульту та побиття.

До показів інших свідків у справі, суд ставиться критично, оскільки вони є родичами між собою, частина підтримують дружні відносини, так як проживають або проживали в одному населеному пункті, що створює неусунені сумніви в достовірності таких показів.

В свою чергу ні позивач, ні його представник, висунувши заперечення у справі, у виді протилежних висновків експерта відносно проведеної експертизи, за наявності незгоди із показами свідків зі сторони відповідача, не реалізували роз`яснене судом право на заявлення клопотання, що могло мати вираз у призначенні в справі комісійної експертизи.

За ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

У Постанові Верховного Суду від 10.07.2019 року №686/23256/16-ц зазначено, що отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є письмовим доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його.

Суд відхиляє письмовий доказ, а саме висновок судово-психіатричної експертизи №2 від 08.07.2022 року, оскільки він не узгоджується з іншими матеріалами справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд приходить до висновку про доцільність відмови у позові ОСОБА_1 , за недоведеністю пред`явлених позовних вимог, не беручи до уваги обставини, викладені у промові представником ОСОБА_9 в судових дебатах, оскільки по суті вони є зміною підстави позову поза межами встановлених процесуальних строків, визначених ЦПК України.

У зв`язку із відмовою в позові, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір, стягненню з відповідача на його користь не підлягає, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 1216-1217, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1221, ч. 1 ст. 1233, ст. 1257 ЦК, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Монич Михайла Юрійовича, ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складено 26 грудня 2022 року.

Суддя А. В. Твердохліб