КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/1719/22 Головуючий у 1-й інст. - Ул`яновська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року позивач звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , з якого просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилася дочка ОСОБА_4 . Подружнє життя у сторін не склалося, припинили вести спільне господарство, в результаті чого позивач проживає разом з дочкою окремо, а також має на утриманні двох неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу. У свою чергу відповідач є працездатною особою та має роботу у сфері Freelance. Достатній рівень життя для дочки позивач не може забезпечити самостійно, тому змушена звернутися до суду із вказаними вимогами.

За таких обставин, позивач вимушена звернутися до суду із позовом про примусове стягнення аліментів на утримання дитини за рішенням суду.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 серпня 2022 року року позов ОСОБА_3 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 27 січня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у справі у розмірі 496 грн 20 к.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , стягнувши з відповідача аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 1 309 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця з дати ухвалення рішення і до досягнення дитиною повноліття.

Вказує, що під час розгляду даної справи працевлаштувався у ТОВ «Тіта Інвестмент» на посаду офіціанта з окладом в розмірі 6 500 грн, тому просить долучити до матеріалів справи копію наказу про прийняття на роботу №7 від 05 серпня 2022 року.

Також вказує, що рішенням Білопільського районного суду Сумскої області від 23 листопада 2011 року з відповідача стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 600 грн, однак останнім часом, у зв`язку з підвищенням рівня мінімального розміру аліментів, він сплачує аліменти у розмірі 1 200 грн. Крім того вказує, що у нього на утриманні перебуває його матір, яка є пенсіонеркою та має вади здоров`я, а тому вона потребує фінансової допомоги.

Вважає, що стягнутий судом розмір аліментів у розмірі 3000 грн на утримання дочки ОСОБА_4 суперечить нормам чинного законодавства та поставить скаржника у скрутне матеріальне становище на межі виживання.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, судове рішення залишити без змін. Просить долучити до матеріалів справи роздруківку скріншотів з сайту work.ua щодо ваканції офіціанта, роздруківку електронного листа адвоката Кулигіна Артема від 03 серпня 2022 року адресованого Головному сервісному центру МВС з додатками, копію листа від Головного сервісного центру МВС від 28 вересня 2022 року №31/919АЗ-7836-2022.

Вказує, що посилання апеляційної скарги на те, що відповідач має на утриманні свою матір є необґрунтованими та недоведеними.

Вказує, що у суді першої інстанції відповідач вказував на те, що у нього відсутнє майно на підставі права власності, однак такі твердження є необґрунтованими, оскільки згідно листа від Головного сервісного центру МВС від 28 вересня 2022 року №31/919АЗ-7836-2022 у відповідача у власності є транспортний засіб SKODA OCTAVIA.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про часткове задовлення позовних вимог суд першої інстанції вказував, що аліменти у розмірі 3 000 грн буде більше ніж достатньо з урахуванням обов`язку обох батьків дбати про добробут дитини, що забезпечить дочці сторін гармонійний розвиток її здібностей та достатній рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального її розвитку.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що з 18 квітня 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5).

20 травня 2022 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва шлюб між сторонами розірвано (а.с. 64).

В період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі у них народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 4).

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні.

Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року передбачено, що згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Судом встановлено, що донька сторін на даний час проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні.

Відповідачем додано до апеляційної скарги копію наказу (розпорядження) №7 від 05 серпня 2022 року про прийняття на роботу ОСОБА_1 на посаду офіціанта у ТОВ «ТІТА ІНВЕСМЕНТ» з окладом 6 500 грн.

Беручи до уваги обов`язок батьків утримувати неповнолітню дитину, враховуючи положення норм законодавства, що регулюють дані відносини сторін по даній справі, суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 3 000 грн, оскільки саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення на думку апеляційного суду є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейного життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Визначений судом розмір аліментів відповідає найкращим інтересам дітей, а також засадам розумності та справедливості.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції безпідставно визначено суму стягнення аліментів у розмірі 3 000 грн щомісяця на дитину, оскільки має невеликий заробіток та має на утриманні доньку від попереднього шлюбу та матір, яка є пенсіонером та має хронічні хвороби, тому потребує матеріальної допомоги, колегія суддів не бере до уваги виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 23 листопада 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн, щомісячно, починаючи з 28 жовтня 2011 року до повноліття доньки. Розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону (а.с. 61-63).

На підтвердження проведення оплати по аліментах відповідачем надано суду копії квитанцій (а.с. 137-144).

Однак указані обставини не спростовують необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі 3 000 грн.

Також не заслуговують на увагу посилання скаржника на те, що у відповідача на утриманні перебуває матір, яка є пенсіонером та має хронічні хвороби, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_7 , матір відповідача, потребує матеріальної допомоги від ОСОБА_1 та не отримує пенсію від держави.

Колегія суддів приймає до матеріалів справи надані стороною позивача до відзиву до апеляційної скарги копії документів, оскільки заперечень та спростувань зі сторони відповідача не було.

З копії листа Головного сервісного центру МВС від 28 вересня 2022 року №31/919АЗ-7836-2022 вбачається, що з 20 липня 2019 року ОСОБА_1 є власником транспортного засобу SKODA OCTAVIA, 2000 року випуску, VIN НОМЕР_1 .

Отже, враховуючи положення п.3-1ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України наявність у відповідача майна має враховуватись при визначенні розміру аліментів.

Заперечуючи проти визначеного судом розміру аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , відповідач вказував на те, що має невеликий дохід, тому визначений судом розмір аліментів порушуватиме його права.

Однак колегія суддів вважає, що такі заперечення заявника не можуть прийматись до уваги апеляційним судом виходячи з такого.

Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц дійшов висновку, що факт відсутності у батька чи матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Проаналізувавши статистичні дані та загально-відому інформацію, що в сфері обслуговування в Київській області та в м. Києві є безліч вакансій та з урахуванням в країні воєнного стану, яке призвело до чисельної зайнятості осіб чоловічої статті в сфері оборони України, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач умисно ухиляється від своїх обов`язків забезпечувати свою дитину в належному матеральному стані.

Небажання працевлаштовуватись на більш високооплачувану посаду, не може бути достатньо переконливою обставиною, яка свідчить про неможливість надавати кошти на утримання доньки.

Апеляційний суд враховує те, що відповідач є здоровою працездатною людиною, оскільки протилежного матеріали справи не доводять.

Тобто, при бажанні надати належний рівень матеріального забезпечення дитини відповідач має можливість в регіоні в якому він проживає заробити достатньо коштів, які би дозволили належно утримувати доньку.

Також колегія суддів, вирішуючи даний спір виходить з загальних засад цивільного судочинства, якими є добросовісність та справедливість.

Відповідач за обставинами даної справи не довів неможливість працювати та заробляти достатньо коштів для утримання дитини та забезпечення такого майнового рівня, який дозволить виконати всі зобов`язання.

Обов`язок по утриманню дитини покладено на обох батьків, однак відповідач допомогу на утримання доньки не надає, враховуючи матеріальний стан та стан його здоров`я, наявність у відповідача неповнолітньої дитини від іншого шлюбу, наявність у власності транспортного засобу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дочки в розмірі 3 000 грн щомісячно, оскільки саме такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Othersv. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2022 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді