Дата документу 05.10.2022 Справа № 337/515/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/515/22 Головуючий у 1-й інстанції: Салтан Л.Г.
Провадження №22-ц/807/1792/22 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кримської О.М., Камалової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2022 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 27 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «ОТП Банк», у відповідності до ст. 37 ЦПК України процесуальним правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна») та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №CNL-208/027/2008, за умовами якого банк здійснив видачу кредитних коштів в сумі 125 000,00 грн на споживчі цілі зі сплатою 1,99 %, строком на 365 календарних днів у році, до 27 березня 2013 року.

27 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі- ЗАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_3 було укладено договір Поруки №SR-208/027/2008, за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником зобов`язань.

27 березня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір Іпотеки № PCNL-208/027/2008, за умовами якого Іпотекодавець в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №CNL-208/027/2008 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходится за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 29,07 кв.м, що належить іпотекодавцю на праві власності.

04 серпня 2010 року рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Банку в солідарному порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 135 039,40 грн та судові витрати.

26 листопада 2010 року між ТОВ « ОТП Факторинг Україна» та ПАТ « ОТП Банк» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ « ОТП Факторинг Україна» прийняло за кредитним договором №CNL-208/027/2008 від 27 березня 2008 року право вимоги в обсязі і на умовах, що існують а момент набрання чиннності цим Договором.

26 листопада 2010 року між ТОВ « ОТП Факторинг Україна» та ПАТ « ОТП Банк» було укладено договір відступленя права вимоги № б/н, за яким Банк передав та відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сукупність прав належних Банку за договорами забезпечення, включаючи але не обмежуючись правом звертати стягнення на заставне майно, у тому числі і за договором іпотеки № РСNL-208/027/2008 від 27 березня 2008 року.

22 лютого 2011 року Акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - АТ «ОТП Банк») були отримані виконавчі листи та пред`явлені до відділу державної виконавчої служби. За виконавчими листами було відкрито виконавче провадження, але рішення суду не виконувалось.

02 липня 2019 року ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя замінено сторону у зазначеній справі, а саме первісного стягувача АТ «ОТП Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»).

У зв`язку з невиконанням рішення суду, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 29,07 кв.м, яка належить ОСОБА_1 на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого Корицьким О.Л., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 30 червня 2006 року за р.№3089 та зареєстрованого Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 14 серпня 2006 року за реєстраційним №15232378 в книзі №190, запис №35180 в рахунок погашення загальної заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за Кредитним договором №CNL-208/027/2008 від 27 березня 2008 року в розмірі згідно рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2010 року по цивільній справі №2-1347/2010, яким задоволенні позовні вимоги АТ «ОТП Банк» та стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку заборгованості за Кредитним договором №CNL-208/027/2008 від 27 березня 2008 року та судові витрати у загальному розмірі 136 509, 80 грн та встановити спосіб реалізації шляхом проведення прилюдних торгів, за ціною визначеною при примусовому виконанні рішення на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Судові витрати покласти на відповідача.

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2022 року у задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2022 року уцій справі та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити у повном обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції не врахував, що нормами ч.5-2 розділу VI Закону України «Про іпотеку», Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 не передбачає підстав для відмови в захисті порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів. Вказані норми законодавства є відстроченням виконання зобов`язань від його виконання, а не звільнення від його виконання. Відтак заборона щодо реалізації іпотечного майна на період воєнного стану, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконаня боржником зобов`зань за кредитним договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення. Враховуючи, що на момент ухвалення судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Отже, вказані положення законодавства відстрочують виконання зобов`язання до моменту втрати ними чинності, не звільяючи від його виконання, та відповідно, не можуть бути підставою для відмови в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до заперечень на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Нінчук-Худякова О.М. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства, в судове засідання не з`явилися. Від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на адресу апеляційного суду надійшла заява в якій він просить розглядати справу без участі їхнього представника, на позовних вимогах наполягає (а.с.183-184).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки ТОВ «ОТП Факторинг Україна», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, ОСОБА_1 був повідомлений про час і місце розгляду справи через свого представника - адваката Нінчук-Худякова О.М. , що відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважаєтьсч врученням повістки і цій особі, та вважаючи, що інтереси ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції представляє його представник-адвокат Нінчук-Худякова О.М., та на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності ТОВ «ОТП Факторинг Україна», третіх осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ..

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.5-2 розділу VI Закону України «Про іпотеку» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія ст. 37 (у частині реалізації права іпотеко держателя на набуття права власності на предмет іпотеки), ст. 38 (у частині реалізації права іпотеко держателя на продаж предмета іпотеки), ст.40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), ст. 41,47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону. Оскільки станом на день розгляду справи в Україні введений воєнний стан та внесені відповідні зміни до законодавства, які забороняють здійснювати проведення прилюдних торгів, а вимогою Товариства є саме звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження», тому не має підстав для задоволення позову.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень частини першої статті, 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 27 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк») та ОСОБА_2 - третьою особою було укладено Кредитний договір №CNL-208/027/2008, за яким остання отримала кредитні кошти на суму 125 000,00 грн на споживчі цілі зі сплатою 1,99 % процентів за користування кредитом, строком до 27 березня 2013 року (а.с.5-13).

27 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_3 третьою особою було укладено договір Поруки №SR-208/027/2008, згідно з умовами якого Поручитель зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання Позичальником його боргових зобов`язань перед Банком за Кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань (а.с.14-15).

27 березня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір Іпотеки №PCNL-208/027/2008, за умовами якого Іпотекодавець в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №CNL-208/027/2008 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 29,07 кв.м, що належить іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого Корицьким О.Л., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу від 30 червня 2006 року №3089 та зареєстрованого Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 14 серпня 2006 року за реєстраційним №15232378 в книзі №190, запис №35180. 27 березня 2008 року Договір іпотеки був посвідчений Корнієнко Я.С. , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №421 (а.с.16-20).

26 листопада 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» у відповідності до ст. ст. 512, 514, Цивільного кодексу України було укладено договір купівлі - продажу кредитного портфелю № б/н. Згідно з вищевказаним договором Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло за кредитним договором № CNL-208/027/2008 від 27 березня 2008 року право вимоги в обсязі і на умовах, що існували на момент набрання чинності цим Договором (а.с.22-35).

26 листопада 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» було укладено договір відступлення право вимоги №б/н, за яким Банк передав та відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сукупність прав належних Банку за договорами забезпечення, у тому числі і за договором іпотеки №PCNL-208/027/2008 від 27 березня 2008 року (а.с.36-40).

Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 26 листопада 2010 року за кредитним договором №CNL-208/027/2008 передана загальна сума заборгованості у розмірі 131524, грн з яких: 115764,41 грн - тіло кредиту, 15759, 83 грн - проценти за користування кредитом ( а.с. 35).

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору Позичальником, АТ «ОТП Банк» звернулося до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №CNL-208/027/2008 від 27 березня 2008 року.

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2010 (справа №2-1347) стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за Кредитним договором №CNL-208/027/2008 від 27 березня 2008 року в розмірі 135039,40 грн з яких: сума основного боргу- 115764, 41 грн, проценти за користування кредитом -15759, 83 грн, пеня - 3515, 16 грн, судовий збір у розмірі 1359, 40 грн, витрати на ІТЗ судового процесу у розмірі 120, 00 грн, а всього стягнуто 136509, 80 грн ( 21).

22 лютого 2011 року АТ «ОТП Банк» були отримані та звернуті до примусового виконання виконавчі листи за вказаним рішенням (а.с.21).

02 липня 2019 року ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя було замінено сторону у виконавчому провадженні у справі №2-1347/2010 з первісного стягувача АТ «ОТП Банк» на його правонаступника - ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Наразі рішення суду не виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України «Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з ст. 514 вказаного кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Відповідно до статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України "Про іпотеку", згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

У справі, яка переглядається, звертаючись до суду з позовом, банк обґрунтовував свої вимоги наявністю заборгованості за кредитним договором, що не заперечував відповідач та треті особи у справі. Наведене свідчить, що відповідач та треті особи погодилися як із фактом видачі кредиту позичальнику, так і з наявністю та розміром заборгованості за кредитним договором.

Апеляційний суд наголошує на тому, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (у цій справі - іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Для встановлення дійсних фактичних обставин справи сторони мають надати до суду належні, допустимі, достатні та достовірні докази, які підлягають оцінці судом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частини перша, третя статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 79 ЦПК України докази мають бути достовірними, тобто такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 29,07 кв.м, належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого Корицьким О.Л., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 30 червня 2006 року р.№3089, а договір іпотеки був укладений 27 березня 2008 року, отже, іпотечне майно не було придбано на кредитні кошти.

Позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором №CNL-208/027/2008 від 27 березня 2008 року в розмірі 135039, 40 грн, яка виникла станом на 30 жовтня 2008 року та складається з: 115764, 41 грн - тіло кредиту; 15759, 83 грн - проценти за користування кредитом; пеня - 3515, 16 грн.

Зазначена сума заборгованості була стягнута солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2010 року, проте до теперішнього часу заборгованість не погашена, що сторонами не заперечується.

Водночас, відповідно до витягу з додатку № 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 26 листопада 2010 року за кредитним договором №CNL-208/027/2008 передана загальна сума заборгованості у розмірі 131524, грн з яких: 115764,41 грн - тіло кредиту, 15759, 83 грн - проценти за користування кредитом ( а.с. 35).

З огляду на зазначене, врахувавши, що відповідно до матеріалів справи та кредитного договору остаточне погашення кредиту зазначено не пізніше 27 березня 2013 року, Хортицький районний суд м. Запоріжжя від 04 серпня 2010 року ухвалив рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь банку, проте рішення суду на час розгляду справи у добровільному порядку не виконано. У січні 2022 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало до Хортицького районного суду м. Запоріжжя позов до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи ( а.с. 120) в судове засідання 27 червня 2022 року до суду першої інстанції не з`явився та не звертався до суду першої інстанції із заявою про застосуваня строків позовної давності, отже колегія суддів приходить до висновку, що є підстави для задоволення позову ТОВ « ОТП Факторинг Україна».

При цьому, слід зауважити, що оскільки відповідно до витягу з додатку № 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 26 листопада 2010 року за кредитним договором №CNL-208/027/2008 передана загальна сума заборгованості у розмірі 131524 грн, тому в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №CNL-208/027/2008 від 27 березня 2008 року перед Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна» слід брати до уваги саме заборгованість у розмірі 131 524,24 грн, з яких: 115764, 41 грн - сума кредиту; 15759, 83 грн - проценти за користування кредитом та підлягає звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, загальною площею 29.07 кв. м, житловою площею 14,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

Водночас суд першої інстанції не врахував фактичні обставини справи, вимоги закону, не надав належної оцінки доказам у справі та прийшов до помилкового висновку відмовивши у задоволенні позову ТОВ « ОТП Факторинг Україна».

Таким чином, рішення суду першої інстанції не можна вважати законним і обгрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

При цьому, Законом України від 22 травня 2022 року N 2263-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" " Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 17 травня 2022 року N 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-1Х затверджено Указ Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/22 та продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року N 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI "Прикінцеві положення" Закону України "Про іпотеку" доповнити пунктом 5-2 такого змісту:

"5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону".

Враховуючи, що на момент ухвалення Апеляційним судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

У такому висновку Апеляційний суд виходить з того, що згадані норми права не втратили свою чинність, оскільки не були виключені з тексту зазначеного Закону, а спеціальним законом лише запроваджене зупинення виконання цих правил на певний період. Надалі у разі припинення запровадження воєнного стану дія згаданих правил відновить свою дію без окремого рішення та закону.

До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 22 червня 2022 року у справі № 296/7213/15, провадження N 61-10125св21.

З огляду на зазначене аргументи апеляційної скарги частково є виправданими.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).Апеляційний Верховний врахував, що згідно з Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року N 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" ", на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України.

Згідно з ч.ч. 1, п. 2 ч. 2, п. 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаютьсяч, у разі відмови в позові - на позивача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ТОВ « ОТП Факторинг Україна» сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2481 грн ( а.с. 4), за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 3721, 50 грн. ( а.с. 142).

Оскільки позовна заява ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та апеляційна скарга підлягають частковому задоволенню з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позову в сумі 2390, 49 грн ( 131524 х2481:136509,80) за подання апеляційної скарги в сумі 3585,58 грн (131524, 25х3721, 50: 136509,80), а всього у розмірі 5975,97 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2022 року у цій справі скасувати, ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №CNL-208/027/2008 від 27 березня 2008 року перед Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна» в сумі 131 524,24 грн, з яких: 115764, 41 грн - сума кредиту; 15759, 83 грн - проценти за користування кредитом, звернути стягнення на предмет іпотеки:

- квартиру, загальною площею 29.07 кв. м, житловою площею 14,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 30 червня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корицьким О.Д., зареєстровано в реєстрі за № 3089 та зареєстрованого Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації в електпронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 14 серпня 2006 року за реєстраційним номером 15232378 в кизі № 190, запис № 35180, шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « ОТП Факторинг Україна» судовий збір за подання позову у розмірі 2390, 39 грн, за подання апеляційної скарги у розмірі 3585.58 грн, а всього у розмірі 5975,97 грн.

Зупинити виконання постанови Апеляційного суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 14 жовтня 2022 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Кримська О.М.