Справа № 2-1540/12
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

представника заінтересованої особи Ткачук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Телявський Анатолій Миколайович, в.о.начальника Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зленко Оксана Василівна, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», про оскарження рішення, дії та бездіяльності державного та приватного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на дії та бездіяльності державного та приватного виконавця, мотивуючи свої вимоги тим, що між Скаржником і ПАТ «УКРГАЗБАНК» було укладено Кредитний договір №178-Ф/08 від 05.05.2008 року. Крім того, виконання Заявником зобов`язань по кредитному договору забезпечується порукою ОСОБА_3 , що підтверджується Договором поруки №178-П/08 від 05.05.2008 року. У подальшому Заявником було добровільно передано Банку транспортний засіб/ заставне майно, а саме транспортний засіб «Nissan-Pathfinder» 2.5. TD, 2008 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 . Вказане рухоме майно було реалізовано Банком на публічних торгах. Зарахована сума була розрахована від добровільної реалізації транспортного засобу який перебував у заставі, орієнтовна сума реалізації 170000,00 грн., а тому при розрахунку державний виконавець повинен був вказати в гривневому еквіваленті або розрахувати у валютному еквіваленті згідно курсу зазначеному у резолютивній частині судового рішення по даній справі, адже у такому випадку зарахування коштів становило орієнтовно 21000, 00 доларів США, однак виконавцем валютний еквівалент був розрахований на дату зарахування коштів, а тому останнім було враховано лише 13184,54 доларів США. Згідно постанови приватного виконавця від 31.01.2022 року було відкрито виконавче провадження № 68431350. Виконавче провадження було відкрито за справою 2-1540/12 на підставі якої було видано виконавчий лист, рішення набрало законної сили 19.09.2012 року, у даній справі суд вирішив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» кошти у розмірі 57048,96 доларів США, що за курсом 7.9925 за долар США складає 455963,81 гри. та 111809,88 грн., штраф за невиконання договору застави в розмірі 15023,75 грн. та судові витрати у сумі 2917,10 грн. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19.09.2012 р. рішення суду від 25.06.2021 року залишено без змін. Приватним виконавцем 31.01.2022 року накладено арешт на все майно і кошти ОСОБА_1 . Також, приватним виконавцем 31.01.2022 року було винесено постанову про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 457,71 грн. та постанову про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 4351,72 доларів США. У подальшому, приватним виконавцем виноситься постанова про арешт коштів у розмірі 47868,96 доларів США, тобто виконавець стягує кошти у валютному еквіваленті що становить в декілька разів більше ніж сам борг по виконавчому провадженню, встановлений судовим рішенням. Враховуючи курс НБУ на дату подання позовної заяви, приватний виконавець накладає арешт і намагається стягнути борг у розмірі 47868,96 доларів США по курсу 28,0943, тобто приватний виконавець стягує у гривневому еквіваленті суму грошових коштів що становить 1344844,92 грн. Вказане свідчить, що такі дії не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України та резолютивній частині судового рішення, адже виходить що виконавець намагається стягнути потрійну суму боргу. Додатково, приватний виконавець виносить постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 31.01.2022 року що становить 4351,72 доларів США. Тобто, виконавець намагається стягнути винагороду по курсу долара США який буде актуальний на дату стягнення заборгованості, на дату подання даного позову сума становить 122258,527 грн. та становить третину заборгованості, а не 10% як це визначено чинним законодавством України. Враховуючи дії приватного виконавця, представник скаржника 17.02.2022 року по даним обставинам звернувся із позовною заявою до Окружного адміністративного суду м. Києва. Однак, представник скаржника вважає, що в рамках справедливого і обов`язкового виконання судового рішення потрібно здійснити розрахунок кінцевої заборгованості з перерахунком і врахуванням отриманої грошової суми від реалізації Банком транспортного засобу з еквівалентним відношенням по курсу, що вказаний у резолютивній частині судового рішення, а саме 7,9925 грн. за долар США. Також, вважає що приватний виконавець неправомірно стягує грошові кошти у еквівалентному відношенні долара США до гривні по нинішньому курсу, про що свідчать платіжні вимоги приватного виконавця, а тому вважає що суд повинен для захисту скаржника визначати точну і кінцеву суму стягнення згідно резолютивної частини рішення з відповідним перерахуванням. У зв`язку з вищевикладеним скаржник просить суд визнати неправомірними дії та бездіяльність Деснянського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо неправильного зарахування коштів у розмірі сумі 13184, 54 доларів США за результатом реалізації Банком транспортного засобу «Nissan-Pathfinder» 2.5. TD, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 щодо Скаржника за виконавчим листом № 2-1540/12 від 25.06.2012 року; врахувати грошові кошти за результатом реалізації транспортного засобу «Nissan-Pathfinder» 2.5. TD, 2008 року випуску, VIN: VSKJVWR51U0299876, державний номерний знак НОМЕР_2 від Скаржника за виконавчим листом №2-1540/12 від 25.06.2012 року по курсу зазначеному у резолютивній частині судового рішення, а саме за курсом 7,9925 грн. за 1 долар США; визнати неправомірними дії Приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Телявського А.М. щодо стягнення грошових коштів у розмірі 47868,96 доларів США, 4351,72 доларів США та 451,71 грн. що дорівнює гривневому еквіваленту - 1355621,96 грн.; зобов`язати Приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Телявського А.М. встановити розмір наявної заборгованості Скаржника у ВП № 68431350 відповідно резолютивної частини судового рішення; встановити по виконавчому документу № 2-1540/12 від 25.06.2012 року

кінцеву заборгованість у гривневому еквіваленті з врахуванням зарахованих

коштів по курсу зазначеному у резолютивній частині судового рішення, а саме за курсом 7,9925 грн. за 1 долар США; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Телявського А.М. зняти арешт з рахунку НОМЕР 4, що відкритий в Акціонерному товаристві "Ощадбанк" на ім`я ОСОБА 2 в межах виконавчого провадження №59872987; стягнути на понесені судові витрати.

24.03.2022 року від АБ «Укргазбанк» до суду надійшли Заперечення, відповідно до яких зазначено, що Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.06.2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь АБ «Укргазбанк» кошти в розмірі 57048,96 дол. США, що за курсом 7,9925 за долар США складає 455 963,81 грн. та 111 809, 88 грн., штраф за невиконання договору застави в розмірі 15023,75 грн. та судові витрати у сумі 2971,10 грн. Основна суть даної скарги полягає у безпідставному намаганні скаржника довести суду необхідність виконання рішення суду про стягнення з нього коштів в іноземній валюті (доларах США) за курсом цієї валюти, вказаним в рішенні суду, і таким чином перекласти на стягувача тягар несприятливих наслідків від суттєвого знецінення національної валюти за довготривалий період прострочення боржником виконання свого зобов`язання перед Банком. Відповідно ч. 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, оскільки згідно рішення Деснянського районного суду м. Києва на користь АБ «УКРГАЗБАНК» підлягають стягненню кошти в розмірі 57048,96 дол. США та 111 809,88 грн., штраф за невиконання договору застави в розмірі 15023,75 грн. та судові витрати у сумі 2917,10 грн., тому сума заборгованості в іноземній валюті була правомірно зменшена державним виконавцем на суму в еквіваленті цієї валюти, яка була отримана від примусової реалізації майна боржника за курсом іноземної валюти (долара США) на дату здійснення відповідної операції, що цілком відповідає ч. 2 ст. 533 ЦК України, а тому доводи Скаржника щодо визнання неправомірними дій Деснянського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо ніби неправильного зарахування коштів у розмірі 13184,54 дол. США за результатом реалізації транспортного засобу, а також відповідно і щодо визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. зокрема за стягнення з боржника грошових коштів у розмірі 47868, 96 дол. США є безпідставними та необгрунтованими. З огляду на вищевикладене також не підлягає задоволенню і наступна похідна вимога скаржника щодо врахування грошових коштів за результатом реалізації транспортного засобу по курсу, зазначеному у резолютивній частині судового рішенні, і зобов`язання приватного виконавця Телявського А.М. встановити розмір на заборгованості відповідно до резолютивної частини судового рішення та встановити кінцеву заборгованість у гривневому еквіваленті з врахуванням зарахованих коштів по курсу 7,5 грн. за 1 дол. США, оскільки, як уже було зазначено вище, згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на те, що приватним виконавцем Телявським А.М. правильно і правомірно визначено залишок непогашеної заборгованості, що підлягає стягненню з боржника за виконавчим документом, не підлягає задоволенню і наступна вимога скаржника про зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. зняти арешт з рахунку, що відкритий в АТ «Ощадбанк» в межах виконавче провадження №59872987.

15.06.2022 року від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. до суду надійшли Пояснення, відповідно до яких зазначає, що ухвалюючи рішення у справі, Деснянським районним судом визначено суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ станом день ухвалення. Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Окрім того, відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. З огляду на зазначене виконання за виконавчим листом повинне було здійснюватися в іноземній валюті. При цьому погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті, боржник повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу. Так, 31.01.2022 приватним виконавцем було правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68431350 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1540/12 виданого 06.12.2012 Деснянським районним судом м. Києва на суму 47868,96 доларів США. При цьому приватним виконавцем враховано вже стягнуті з боржника грошові кошти у розмірі 13 184,54 доларів США, про які міститься відмітка на зворотній стороні виконавчого листа. Правомірність дій приватного виконавця підтверджується вищевказаними нормами іншого законодавства України та численною судовою практикою, в тому числі постановою Великої Палати Верховного Суду 04.07.2018 в справі № 14-134цс 18. Скаржником не наведено жодної норми чинного законодавства та жодного судового рішення, які б доводили його твердження щодо необхідності стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ, який діяв на час ухвалення судового рішення. До того ж, ч. 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Також, ч. 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення повної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, Постановою Кабінету Міністрів України № 643 від 08 вересня 2016 року затверджено рядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди ватного виконавця» згідно якого, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків гнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. З аналізу наведених вище норм законодавства видно, що основна винагорода приватного виконавця встановлюється у вигляді відсотка суми, що підлягає стягненню, а не ш, яка фактично стягнута у виконавчому провадженні. Така сума основної винагороди стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом, а плата здійснюються пропорційно до фактично стягнутої суми. З аналізу вказаних норм видно, що стягнення основної винагороди є безумовною дією приватного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком приватного виконавця при відкритті виконавчого провадження. На виконання вищевказаних вимог чинного законодавства України, 31.01.2022 року приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди. Даною постановою приватного виконавця визначено стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 10% суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом. Таким чином, постанова про арешт майна та арешт коштів боржника винесено з дотриманням вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки такий піт накладено у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця. Постанови містять відповідні застереження про те, що арешт накладається па майно (кошти) крім звернення стягнення на які заборонено законом. Відтак, підстав для зобов`язання ватного виконавця зняти арешт з рахунків боржника не має. Підсумовуючи все вищезазначене, можна зробити висновок про те, що приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський А.М., у виконавчому проваджені №68431350, діяв у межах своїх повноважень та у спосіб передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Скаржник та представник скаржника в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності скаржника та його представника, за наявних у справі матеріалів.

Заінтересована особа - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Телявський А.М. - у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності заінтересованої особи, за наявних у справі матеріалів.

Заінтересована особа - в.о.начальника Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зленко О.В. - у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності заінтересованої особи, за наявних у справі матеріалів.

Представник заінтересованої особи - ПАТ АБ «Укргазбанк» - у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні скарги.

Вислухавши пояснення представника заінтересованої особи, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.06.2012 року задоволено позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 кошти в розмірі 57048,96 дол. США, що за курсом 7,9925 за долар США складає 455963,81 грн. та 111809,88 грн., штраф за невиконання договору застави в розмірі 15023,75 грн. та судові витрати у сумі 2917,10 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19.09.2012 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25.06.2012 року залишено без змін.

На виконання зазначеного рішення 06.12.2012 року було видано виконавчий лист №2-1540/12.

31.01.2022 року Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявським А.М. відкрито виконавче провадження №68431350 за виконавчим листом № 2-1540/12 року.

31.01.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Телявським А.М. винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

31.01.2022 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявським А.М. стягнуто з ОСОБА_1 основну суму винагороди у сумі 4351, 72 дол. США.

31.01.2022 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявським А.М. накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 47868,96 дол. США.

31.01.2022 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявським А.М. накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 47868,96 дол. США та 451,71 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України передбачено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

В мотивувальній частині постанови міститься посилання на ч.3 ст. 45 ЗУ "Про виконавче провадження", вимоги ст. 31 ЗУ "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів". Основна винагорода приватного виконавця буде стягнута з боржника у розмірі не більше 10% від суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом Остаточний розмір основної винагороди приватного виконавця буде визначено під час розподілу стягнутих з боржника грошових коштів відповідно до положень ст. 45 ЗУ "Про виконавче провадження" пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми або після передачі майна за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Постановою Кабінетом Міністрів України від 8 вересня 2016 р. № 643 Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця.

Пункт 19 Постанови Кабінетом Міністрів України передбачає те, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно ст. 42 ЗУ "Про виконавче провадження", кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є

грошима в національній або іноземній валюті. У ст. 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Такі кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 - заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Ухвалюючи рішення у справі, Деснянським районний суд визначено суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ станом день ухвалення.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні.

Дане твердження узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду яка викладена у постанові від 04.07.2018 в справі № 14-134цс18.

Окрім того, відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

З огляду на зазначене виконання за виконавчим листом повинне було здійснюватися іноземній валюті.

Враховуючи викладене, виконавець зобов`язаний під час примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, керуватися положеннями ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки між стягувачем та боржниками існувало валютне грошове зобов`язання і заборгованість за кредитним договором була стягнута судом в іноземній люті - доларах США.

При цьому погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійсненній платежу.

Це означає, що виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті, боржник повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу.

Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною в Постанові Верховного суду України від 05.02.2020 року, у справі справа № 750/2000/18.

Отже, оскільки згідно рішення Деснянського районного суду м. Києва на користь АБ «Укргазбанк» підлягають стягненню кошти в розмірі 57048,96 дол. США та 111 809,88 грн., штраф за невиконання договору застави в розмірі 15023,75 грн. та судові витрати у сумі 2917,10 грн., тому сума заборгованості в іноземній валюті була правомірно зменшена державним виконавцем на суму в еквіваленті цієї валюти, яка була отримана від примусової реалізації майна боржника за курсом іноземної валюти (долар США) на дату здійснення відповідної операції, що цілком відповідає ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України, а тому доводи скаржника щодо визнання неправомірними дій Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо неправильного зарахування коштів у розмірі 13184,54 дол. США за результатом реалізації транспортного засобу, а також відповідно і щодо визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. зокрема щодо стягнення з боржника грошових коштів у розмірі 47868,96 дол. США є безпідставними необгрунтованими.

З огляду на вищевикладене також не підлягає задоволенню і похідна вимога скаржника щодо врахування грошових коштів за результатом реалізації транспортного засобу по курсу, зазначеному у резолютивній частині судового рішенні, і зобов`язання приватного виконавця Телявського А.М. встановити розмір наявної заборгованості відповідно до резолютивної частини судового рішення та встановити кінцеву заборгованість у гривневому еквіваленті з врахуванням зарахованих коштів по курсу 7,9925 грн. за 1 дол. США.

Відповідно до вимог ст. 56 ЗУ "Про виконавче провадження", арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

За ч. 3 ст. 56 ЗУ "Про виконавче провадження", арешт накладаєтьсяу розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Таким чином, постанова про арешт майна та арешт коштів боржника винесено з дотриманням вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки такий арешт накладено у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця. Постанови містять відповідні застереження про те, що арешт накладається па майно (кошти) крім звернення стягнення на які заборонено законом. Відтак, підстав для зобов`язання приватного виконавця зняти арешт з рахунків боржника не має.

Підсумовуючи все вищезазначене, можна зробити висновок про те, що приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Телявський А.М., у виконавчому проваджені №68431350, діяв у межах своїх повноважень та у спосіб передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

За ч. 1 ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6«Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб`єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи викладені вище обставини, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 447-451 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження", -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Телявський Анатолій Миколайович, в.о.начальника Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зленко Оксана Василівна, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», про оскарження рішення, дії та бездіяльності державного та приватного виконавця - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п?ятнадцяти днів з дня проголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 08 серпня 2022 року.

Суддя О.В.Лісовська