КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 757/4031/21-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4777/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Коцюрби О.П., Білич І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2021 року у складі судді Соколова О.М.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення безпідставно списаних коштів,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом у якому просить стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на його користь безпідставно списані грошові кошти з карткового рахунку у розмірі 19 980 грн 98 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що банк списав кошти з карти для виплат, яку ОСОБА_1 оформив для отримання заробітної плати від ТОВ ІВП «Елмаш», в погашення кредитної заборгованості, безпідставно.

Відповідно до виписки по карт/рахунку з 08.11.2019 по 12.06.2020 банком списано кошти на загальну суму 18616 грн 21 коп.

Також позивач зазначає, що у відповідності до ст. 625 ЦК України, має право на отримання компенсації від відповідача за незаконне утримання коштів з його заробітної плати, в сумі 19 980 грн 98 коп., з яких: 18616 грн 12 коп. - сума безпідставно списаних коштів; 864 грн 87 коп інфляційних витрат; 499,9 грн. - 3% річних за користування коштами.

Позивач неодноразово звертався до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання пояснень та повернення банком безпідставно списаних коштів, та отримав відповідь про те, що списання коштів із картки позивача відбувається на підставі п. 2.1.1.3 Умов та правил надання банківських послуг, через наявність довгострокових прострочених заборгованостей.

Вказано, що розпорядження про списання коштів не надавалося, тому вважає, що банк діяв в порушення його прав та без його згоди, як споживача фінансових послуг, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача безпідставно списані кошти з карткового рахунку НОМЕР_1 .

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права не правильне застосування норм матеріального права, не відповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Вказано, що умови та правила банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку неодноразово змінювались самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту здійснення списання коштів з рахунку позивача. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов позивач розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи відповідну заяву, а також те, що вказані документи на момент укладення між сторонами правочинів містили умови, зокрема й щодо права банку здійснювати договірне списання грошових коштів з усіх рахунків позивача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Зазначено, що роздруківка з сайту банка належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування.

Апелянт вважає, що в даному випадку неможливо застосовувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті відповідача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту здійснення списання коштів з рахунку позивача, звернення до суду із вказаним позовом, тобто банк міг додати, як до своєї позовної заяви, так і до заперечень на позов витяги з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для нього.

Крім того, вказано, що єдиною підставою за відсутності розпорядження та договору між банком і клієнтом є рішення суду. Для виконання рішення суду чи судового наказу потрібно отримати в суді виконавчий лист і звернутися до відповідної державної виконавчої служби протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили. Після такого звернення має бути відкрито виконавче провадження й боржнику надається час для добровільного виконання рішення, а після цього - рішення має бути виконаним у примусовому порядку відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження».

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як убачається з матеріалів справи, що у справі № 200/17039/15 Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська заяву ПАТ "КБ "ПриватБанк" задоволено, та видано виконавчий лист по рішенню третейського суду по справі № 2024/2015 від 27.03.2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "КБ "ПриватБанк" заборгованість за договором № SAMDN4642 від 31.12.2010 в сумі 9599 грн 90 коп., та витрати пов`язані з розглядом справи в третейському суді в розмірі 250 грн, та витрат по оплаті судового збору за подання заяви про видачу виконавчого листа у сумі 243 грн 60 коп.

Встановлено, що ОСОБА_1 звертався до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 23.10.2019 (а.с. 38-39).

Заява про приєднання до умов та правил надання послуг теж підписана позивачем (а.с. 40-47).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , районний суд виходив з їх необґрунтованості та недоведеності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Підстави для списання грошових коштів з рахунку визначені статтею 1071 ЦК України, відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Згідно із пунктом 1.38 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» списання договірне - це списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб (пункт 26.1 статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів»).

Аналогічні норми передбачені пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (далі - Інструкція від 21 січня 2004 року), який встановлює, що кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг (пункт 6.1 Інструкції від 21 січня 2004 року).

Договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема: умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання; номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання; назву отримувача; номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника; перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі) (пункт 6.2 Інструкції від 21 січня 2004 року).

Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання (пункт 6.5 Інструкції від 21 січня 2004 року).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Умови договору приєднання повинні бути зрозумілі, доведені до відома споживачів, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на положення статей 633, 634 ЦК України, суд вважає, що позивач приєднується лише до тих умов, з якими ознайомлений під підпис в день укладення договору.

Встановлено, що відповідно до п. 2.1.1.3.1., що міститься в підписаній позивачем заяві про приєднання до Умов та правил надання послуг, сторони на підставі ст. ст. 1048, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України визначили цим Договором розмір та порядок погашення кредиту, сплати процентів. Погашення кредиту та процентів здійснюється Клієнтом щомісяця в такому порядку: - Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту, в розмірі процентів, які підлягають сплаті за цим Договором, 1 числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань Клієнта за цим Договором (здійснювати договірне списання). -В разі, якщо у Клієнта повністю використаний кредитний ліміт та / або в разі виникнення у Клієнта прострочених зобов`язань за Договором, доручення Клієнта про договірне списання за рахунок кредитного ліміту не застосовується. - крім погашення процентів в порядку та на умовах, визначених абзацом другим п.2.1.1.3.1., погашення кредиту та процентів здійснюється шляхом внесення Клієнтом коштів у готівковій або безготівковій формі в розмірі Мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту; При цьому, якщо до 25 числа (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, Клієнт самостійно не здійснить платіж в готівковій або безготівковій формі у розмірі Мінімального платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, Клієнт доручає Банку при настанні термінів платежів здійснювати списання грошей у валюті кредитного ліміту з усіх рахунків Клієнта, відкритих в Банку, та рахунків, що будуть відкриті Клієнтом Банку в майбутньому, в розмірі заборгованості, яка підлягає сплаті Банку за цим Договором (здійснювати договірне списання). В разі несплати Мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими (а.с.38,39).

При цьому Сторони, на підставі ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» узгодили, що доручаючи Банку здійснити договірне списання на оплату процентів за користування кредитом за рахунок кредитного ліміту, Клієнт використовує кредитні кошти на споживчу ціль, а саме - здійснює трату на оплату послуг Банку за цим Договором.

Отже, позивачем не спростовано відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України доводів відповідача про те, що при підписанні Анкети-заяви на отримання кредитних карток з додатками до неї не давав АТ КБ «Приватбанк» дозволу на списання коштів з інших його рахунків в АТ КБ «Приватбанк» на погашення нарахованих банком сум зобов`язань за кредитним договором.

З огляду на вказане та враховуючи те, що умови укладеного сторонами договору містять права відповідача проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків позивача в погашення кредитної заборгованості, а тому доводи апеляційної скарги про те, що у банку не було розпорядження на автоматичне списання коштів з його карток, колегія суддів визнає безпідставними.

З аналізу всіх в сукупності встановлених обставин справи та наданих доказів, враховуючи предмет та підставу поданого ОСОБА_1 позову про стягнення безпідставно списаних коштів у цій цивільній справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача коштів за недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд першої інстанції відповідно до ст. ст. 89, 263 ЦПК України ухвалив рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами та випливають із встановлених обставин, та визначив правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, внаслідок чого дійшов законного і обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Доводами скарги, які належним чином не доведені, висновки суду не спростовані.

Отже, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, та відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: