ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/330/22 Головуючий у 1-й інстанції Марціцка І.Б.
Провадження № 22-ц/817/516/22 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

сторін та адвоката Худої І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 березня 2022 року (ухвалене суддею Марціцкою І.Б., повний текст рішення складено 29 березня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 році позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі у розмірі по 2500 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.02.2022 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що діти перебувають на її утриманні. Обов`язок утримувати дитину та забезпечувати їх фізичний та духовний розвиток покладається на обох батьків. Позивач не може самостійно в повній мірі забезпечити фізичний та духовний розвиток дітей, а тому звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 березня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі у розмірі по 2500 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 лютого 2022 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 992,40 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції та з стягнуто з нього аліменти на користь позивачки виходячи з мінімального гарантованого їх розміру.

Апелянт зазначив, що судом першої інстанції не було враховано його матеріального становища, так як він не має постійного місця роботи та регулярного доходу, а тому не може сплачувати аліменти у розмірі визначеному судом.

В судовому засіданні відповідач підтримав апеляційну скаргу з мотивів зазначених у ній та додатково зазначив, що офіційно не працевлаштований, однак має земельну ділянку та трактор на якому працює та отримує з цього певний дохід.

В судовому засіданні позивачка заперечила проти апеляційної скарги та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони з 20 березня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюб, який рішенням Теребовлянськогого районного суду Тернопільської області від 15 червня 2021 року було розірвано. Від спільного подружнього життя у сторін народилися: син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , яке видане 07 червня 2010 року Могильницькою сільською радою Теребовлянського району Тернопільській області; син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , яке видане 28 липня 2014 року виконкомом Могильницької сільської ради Теребовлянського району Тернопільській області.

Діти проживають разом з позивачем, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Теребовлянської міської ради від 07 лютого 2022 року №09-04/18/46, та не заперечувалось відповідачем.

Задовольняючи позовні вимоги та визначаючи розмір аліментів, який на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції враховував стан здоров`я та матеріальне становище дітей та виходив з того, що відповідач є працездатною особою, що не має на утриманні інших осіб.

З таким висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 названої Конвенції, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У судовому засіданні відповідач вказав, що займається певною аграрною діяльністю, зокрема у нього є трактор, що свідчить про наявний у нього матеріальний дохід, а тому з урахуванням цього, а також, того що ОСОБА_1 є особою працездатного віку, інших дітей на утриманні не має, тому визначений судом першої інстанції в твердій грошовій сумі у розмірі по 2500гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 лютого 2022 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, на думку колегії суддів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

Доводи викладені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для визначення відповідачу розміру аліментів у мінімальному гарантованому їх розмірі, оскільки в даному випадку це суперечитиме найкращим інтересам дітей.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування з мотивів наведених в апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 березня 2022 року - залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 червня 2022 року.

Головуюча: Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Хома М.В.