Справа № 165/2346/20 Головуючий у 1 інстанції: Ференс-Піжук О. Р.
Провадження № 22-ц/802/905/22 Категорія: 68 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретар с/з Савчук Т. Ф.,

з участю:

представника позивачки ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представників відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, поділ майна та визнання права власності за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Остапук Ірини Іванівни на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 02 серпня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

21 серпня 2020 року представник позивача ОСОБА_5 - адвокат Улибіна-Вельгус М. В. звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, поділ майна та визнання права власності.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у 1996 році вона і відповідач почали зустрічатися, а 09.08.1998 року уклали церковний шлюб (повінчалися), що підтверджується копією свідоцтва про таїнство вінчання, виданого Св. Успенською Православною Церквою с. Низкиничі Волинської області. Зазначає, що на святкуванні даної події у ресторані «Шахтар», що в м. Нововолинську було близько 100-120 осіб рідних та друзів сторін. Вказує, що зареєструвати шлюб в органах РАЦС вони вирішили згодом, проте цього так і не зробили. Батьки відповідача подарували їм на весілля квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , де вони почали проживати, а батьки позивача подарували квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказує, що сторони продали квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а згодом й іншу, що за адресою: АДРЕСА_1 , а за виручені кошти у 2002 році придбали на сім?ю квартиру АДРЕСА_3 . З січня 2003 року по березень 2012 року вони разом проживали та вели спільне господарство у вищевказаній квартирі.

Позивач працювала на посаді бухгалтера у ПАТ «Волиньобленерго», а відповідач був керуючим в ПАТ КБ «Західінкомбанк». Розмір заробітної плати у них був майже однаковий. Сторони постійно працювали, були забезпечені роботою, вели спільний бюджет, а усі зароблені кошти та зусилля вкладали у купівлю нерухомості. Жодної матеріальної допомоги від рідних для придбання нерухомого майна, вони не отримували.

Так, за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу сторонами було набуто значну кількість майна, а саме:

1) склад з навісом, площею 419,2 кв.м., що по АДРЕСА_4 , вартістю 44730 гривень, що підтверджено висновком про вартість майна, наданим фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 ;

2) адмінприміщення А-1, що знаходиться на АДРЕСА_5 , вартістю якого, згідно з висновком про вартість майна, проведеним фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 становить 671712 гривень;

3) частина складу-гаража Б-1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , який, згідно з висновком про вартість майна, визначеною фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 становить 75050 гривень

4) підвальне приміщення, що знаходиться по АДРЕСА_6 , вартістю 123366 гривень згідно з висновком про вартість майна, визначеною фізичною особою- ОСОБА_7 ;

5) приміщення свинарника, площею 1457,3 кв.м. літера А-1, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , вартістю 66985 гривень згідно з висновком про вартість майна, визначеною фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 ;

6) дерев`яний будинок А-1, площею 67,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 113915 гривень згідно з висновком про вартість майна, визначеною фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 ;

7) дерев`яний будинок Б-1, площею 70,0 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 117785 гривень згідно з висновком про вартість майна, визначеною фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 ;

8) дерев`яний будинок В-1, площею 34,9 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 58724 гривень згідно з висновком про вартість майна, визначеною фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 ;

9) дерев`яний будинок Г-1, площею 29,5 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 49638 гривень згідно з висновком про вартість майна, визначеною фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 ;

10) дерев`яний будинок (обкладений цеглою) Д-1, площею 82,3 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 162315 гривень згідно з висновком про вартість майна, визначеною фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 ;

11) земельну ділянку за кадастровим номером: :03:016:1458, площею 0,1738 га, вартістю 120687,00 гривень згідно з висновком експерта про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 18.08.2020 року.

12) земельну ділянку за кадастровим номером: :03:016:0326, площею 0,0800 га, вартістю 225088,00 гривень згідно з висновком експерта про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 18.08.2020 року.

Загальна вартість усього спільно нажитого майна становить 1 829 995 гривень.

Зазначає, що титульним власником усією придбаної під час спільного проживання сторін нерухомості є відповідач. Таке рішення було обумовлене статусом ОСОБА_8 , як голови сімейства, а також наявністю у нього фізичної можливості організовувати зустрічі з продавцями майна та виділяти час для його переоформлення у нотаріуса. Практично усю нерухомість вони здавали в оренду, а базою відпочинку, яка розташована в урочищі Гряда смт. Шацьк Шацького р-ну Волинської області сторони, спільно з іншими співвласниками, зокрема подружжям ОСОБА_9 , займалися безпосередньо, де приймали відпочиваючих. Позивач, незважаючи на виконання роботи найманими працівниками, у вільний від офіційної зайнятості час, брала активну участь у веденні господарства на базі відпочинку, що підтверджує доданими до позову копіями журналів ведення обліку доходів, журналу реєстрації відпочиваючих на базі відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », іншими записами щодо бронювання номерів, формування графіку прийому відпочиваючих.

Вказує, що причиною припинення фактичних шлюбних відносин стало те, що у позивача та відповідача не було спільних дітей. Відповідач звинувачував у цьому позивача, через що в них виникали постійні конфлікти, а у березні 2012 році відповідач повідомив, що йде до іншої жінки, з якою у них буде спільна дитина.

Відповідач не заперечував щодо добровільного розподілу спільного майна, проте постійно просив позивача зачекати з вирішенням цього питання, мотивуючи тимчасовими фінансовими труднощами. При кожній розмові обіцяв, що він вирішить це питання у найкоротші терміни.

Спільну квартиру АДРЕСА_3 позивач на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.05.2017 придбала у ОСОБА_2 , оскільки на цьому наполіг теперішній чоловік позивача, а поділ іншого майна відповідач обіцяв зробити пізніше.

На початку літа 2020 року позивач дізналася від спільних знайомих, що відповідач у зв`язку із фінансовими труднощами має намір продати деяку нерухомість з числа тієї, яку вони придбавали спільно, не ставлячи до відома та не запитуючи згоди у позивача. Знаючи характер відповідача, позивач відразу сприйняла це як порушення її майнових прав співвласника нерухомого майна.

Оскільки на телефонні дзвінки позивача ОСОБА_2 не відповідав, вона надіслала йому письмову пропозицію щодо поділу майна, на яку відповідач ніяким чином не відреагував. Відповідачу шляхом досудового врегулювання спору було запропоновано наступний варіант розподілу спільного майна: адмінприміщення А-1, що знаходиться на АДРЕСА_5 , та підвальне приміщення, що знаходиться по АДРЕСА_6 - виділити позивачу, а все інше майно - відповідачу.

Звернувшись за захистом свого права до суду, позивач просить встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по березень 2012 року.

Визнати склад з навісом, площею 419,2 кв.м., що по АДРЕСА_4 , вартістю 44730 гривень; адмінприміщення А-1, що знаходиться на АДРЕСА_5 , вартістю 671712 гривень; частина складу-гаража Б-1, що знаходиться на АДРЕСА_5 , вартістю 75050 гривень; підвальне приміщення, що знаходиться по АДРЕСА_6 , вартістю 123366 гривень; приміщення свинарника, площею 1457,3 кв.м. літера А-1, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , вартістю 66985 гривень; дерев`яний будинок А-1, площею 67,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 113915 гривень; дерев`яний будинок Б-1, площею 70,0 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 117785 гривень; дерев`яний будинок В-1, площею 34,9 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 58724 гривень; дерев`яний будинок Г-1, площею 29,5 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 49638 гривень; дерев`яний будинок (обкладений цеглою) Д-1, площею 82,3 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 162315 гривень; земельну ділянку за кадастровим номером: :03:016:1458, площею 0,1738 га, вартістю 120687 гривень; земельну ділянку за кадастровим номером: :03:016:0326, площею 0,0800 га, вартістю 225088,00 гривень спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Визнати за ОСОБА_5 право власності на адмінприміщення А-1, що знаходиться на АДРЕСА_5 , вартістю 671712 гривень; підвальне приміщення, що знаходиться по АДРЕСА_6 , вартістю 123366 гривень, дерев`яний будинок Б-1, площею 70,0 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 117785 гривень згідно з висновком про вартість майна, всього майна на загальну суму 912863 тисячі гривень.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на склад з навісом, площею 419,2 кв.м., що по АДРЕСА_4 , вартістю 44730 гривень; частина складу-гаража Б-1, що знаходиться на АДРЕСА_5 , вартістю 75050 гривень; приміщення свинарника, площею 1457,3 кв.м. літера А-1, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , вартістю 66985 гривень; дерев`яний будинок А-1, площею 67,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 113915 гривень; дерев`яний будинок В-1, площею 34,9 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 58724 гривень; дерев`яний будинок Г-1, площею 29,5 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 49638 гривень; дерев`яний будинок (обкладений цеглою) Д-1, площею 82,3 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 162315 гривень; земельну ділянку за кадастровим номером: :03:016:1458, площею 0,1738 га, вартістю 120687 гривень; земельну ділянку за кадастровим номером: :03:016:0326, площею 0,0800 га, вартістю 225088,00 гривень, всього майна на загальну суму 917132 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 грошову компенсацію вартості майна в розмірі 2134 гривень та понесені нею судові витрати, а саме судовий збір - 6306 гривень, та витрат, пов`язаних з розглядом справи: 12000 тисяч за експертну оцінку визначення вартості майна, 2400 тисяч гривень за висновок експерта про експертну грошову оцінку земельної ділянки та 5000 тисяч гривень за надану професійну правничу допомогу, всього разом 25 706 тисяч гривень.

Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 05.11.2021 прийнято уточнену позовну заяву представника позивача адвоката Улибіної-Вельгус М. В. в редакції від 26 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, поділ майна та визнання права власності. (а.с.213-223, т.2)

У поданій заяві, з врахуванням належності частини нерухомого майна сторонам та сім?ї ОСОБА_9 на праві спільної часткової власності, зазначено, що сторонами за час спільного проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу набуто у власність таке нерухоме майно:

1) склад з навісом, площею 419,2 кв.м., що по АДРЕСА_4 , вартістю 44730 гривень;

2) 40/100 частин адмінприміщення А-1, що знаходиться на АДРЕСА_5 , вартістю 671712 гривень;

3) 22/100 частин складу-гаража Б-1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , вартістю 75050 гривень;

4) підвальне приміщення, площею 83,5 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_6 , вартістю 123366 гривень;

5) приміщення свинарника, площею 1457,3 кв.м. літера А-1, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , вартістю 66985 гривень;

6) 1/2 частини дерев`яного будинку А-1, площею 67,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 113915 гривень;

7) 1/2 частини дерев`яного будинку Б-1, площею 70,0 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 117785 гривень;

8) 1/2 частина дерев`яного будинку В-1, площею 34,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 58724 гривень;

9) 1/2 частина дерев`яного будинку Г-1, площею 29,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 49638 гривень;

10) 1/2 частина дерев`яного будинку (обкладений цеглою) Д-1, площею 82,3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 162315 гривень;

11) 1/2 частина земельної ділянки за кадастровим номером: :03:016:1458, площею 0,1738 га, вартістю 120687,00 гривень;

12) земельну ділянку за кадастровим номером: :03:016:0326, площею 0,0800 га, вартістю 225088,00 гривень;

Загальна вартість усього спільно нажитого майна становить 1 829 995 гривень.

Просить встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по березень 2012 року.

Визнати склад з навісом, площею 419,2 кв.м., що по АДРЕСА_4 , вартістю 44730 гривень; 40/100 частин адмінприміщення А-1, що знаходиться на АДРЕСА_5 , вартістю 671712 гривень; 22/100 частина складу-гаража Б-1, що знаходиться на АДРЕСА_5 , вартістю 75050 гривень; підвальне приміщення, що знаходиться по АДРЕСА_6 , вартістю 123366 гривень; приміщення свинарника, площею 1457,3 кв.м. літера А-1, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , вартістю 66985 гривень ; Ѕ частина дерев`яного будинку А-1, площею 67,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 113915 гривень; Ѕ частина дерев`яного будинку Б-1, площею 70,0 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 117785 гривень; Ѕ частина дерев`яного будинку В-1, площею 34,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 58724 гривень; Ѕ частина дерев`яного будинку Г-1, площею 29,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 49638 гривень; Ѕ частина дерев`яного будинку (обкладений цеглою) Д-1, площею 82,3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 162315 гривень; 1/2 частини земельної ділянки за кадастровим номером: :03:016:1458, площею 0,1738 га, вартістю 120687 гривень; земельну ділянку за кадастровим номером: :03:016:0326, площею 0,0800 га, вартістю 225088,00 гривень спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Визнати за ОСОБА_5 право власності на склад з навісом, площею 419,2 кв.м, що по АДРЕСА_4 , вартістю 44730 грн; 40/100 частин адмінприміщення А-1, що знаходиться на АДРЕСА_5 , вартістю 671712 гривень; підвальне приміщення, що знаходиться по АДРЕСА_6 , вартістю 123366 гривень, 22/100 частин складу-гаража Б-1, що знаходиться на АДРЕСА_5 , вартістю 75050 грн, всього майна на загальну суму 914858 гривень.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на приміщення свинарника, площею 1457,3 кв.м. літера А-1, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , вартістю 66985 гривень; Ѕ частина дерев`яного будинку А-1, площею 67,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 113915 гривень; Ѕ частина дерев`яного будинку Б-1, площею 70,0 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 117785 гривень; Ѕ частина дерев`яного будинку В-1, площею 34,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 58724 гривень; Ѕ частинадерев`яногобудинку Г-1, площею 29,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 49638 гривень; Ѕ частина дерев`яного будинку (обкладений цеглою) Д-1, площею 82,3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 162315 гривень; 1/2 частини земельної ділянки за кадастровим номером: :03:016:1458, площею 0,1738 га, вартістю 120687 гривень; земельну ділянку за кадастровим номером: :03:016:0326, площею 0,0800 га, вартістю 225088,00 гривень, всього майна на загальну суму 915137 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 грошову компенсацію вартості майна в розмірі 279 гривень та понесені нею судові витрати, а саме судовий збір - 6306 гривень, та витрати, пов`язані з розглядом справи: 12000 тисяч за експертну оцінку визначення вартості майна, 2400 тисяч гривень за висновок експерта про експертну грошову оцінку земельної ділянки та 5000 тисяч гривень за надану професійну правничу допомогу, всього разом 25 706 гривень.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 02 серпня 2022 року позов задоволено частково.

Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по березень 2012 року.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_5 таке майно: 40/100 частин адмінприміщення А-1, що знаходиться на АДРЕСА_5 , вартістю 671712 гривень; 22/100 частини складу-гаража Б-1, що знаходиться на АДРЕСА_5 , вартістю 75050 гривень; підвальне приміщення, що знаходиться по АДРЕСА_6 , вартістю 123366 гривень; приміщення свинарника, площею 1457,3 кв.м. літера А-1, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , вартістю 66985 гривень; Ѕ частину дерев`яного будинку А-1, площею 67,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 113915 гривень; Ѕ частину дерев`яного будинку Б-1, площею 70,0 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 117785 гривень; Ѕ частину дерев`яного будинку В-1, площею 34,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 58724 гривень; Ѕ частину дерев`яного будинку Г-1, площею 29,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 49638 гривень; Ѕ частину дерев`яного будинку (обкладений цеглою) Д-1, площею 82,3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 162315 гривень; 1/2 частину земельної ділянки за кадастровим номером: :03:016:1458, площею 0,1738 га, вартістю 120687 гривень; земельну ділянку за кадастровим номером: :03:016:0326, площею 0,0800 га, вартістю 225088,00 гривень. Загальна вартість майна становить 1785265 (один мільйон сімсот вісімдесят п`ять тисяч двісті шістдесят п`ять) грн.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 40/100 частин адмінприміщення А-1, що знаходиться на АДРЕСА_5 , вартістю 671712 гривень; підвальне приміщення, що знаходиться по АДРЕСА_6 , вартістю 123366 гривень, 22/100 частин складу-гаража Б-1, що знаходиться на АДРЕСА_5 , вартістю 75050 грн, всього майна на загальну суму 870128 (вісімсот сімдесят тисяч сто двадцять вісім) гривень.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на приміщення свинарника, площею 1457,3 кв.м. літера А-1, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , вартістю 66985 гривень; Ѕ частину дерев`яного будинку А-1, площею 67,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 113915 гривень; Ѕ частину дерев`яного будинку Б-1, площею 70,0 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 117785 гривень; Ѕ частину дерев`яного будинку В-1, площею 34,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 58724 гривень; Ѕ частину дерев`яного будинку Г-1, площею 29,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 49638 гривень; Ѕ частину дерев`яного будинку (обкладений цеглою) Д-1, площею 82,3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 162315 гривень; 1/2 частину земельної ділянки за кадастровим номером: :03:016:1458, площею 0,1738 га, вартістю 120687 гривень; земельну ділянку за кадастровим номером: :03:016:0326, площею 0,0800 га, вартістю 225088,00 гривень, всього майна на загальну суму 915137 (дев`ясот п`ятнадцять тисяч сто тридцять сім) гривень.

У частині визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та визнання за ОСОБА_5 майна, зокрема: складу з навісом, площею 419,2 кв.м, що по АДРЕСА_4 , вартістю 44730 грн 00 коп, відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 грошову компенсацію вартості майна в розмірі 45009 (сорок п`ять тисяч дев`ять) гривень 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 понесені нею судові витрати, а саме судовий збір - 6306 (шість тисяч триста шість) гривень, та витрати, пов`язані з розглядом справи: 10800 (десять тисяч вісімсот) грн за експертну оцінку визначення вартості майна, 2400 (дві тисячі чотириста) гривень за висновок експерта про експертну грошову оцінку земельної ділянки та 11712 (одинадцять тисяч сімсот дванадцять) гривень за надану професійну правничу допомогу, всього разом 31218 (тридцять одну тисячу двісті вісімнадцять) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір щодо позовних вимог про втстановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду,представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Остапук І. І. подала апеляційну скаргу, вважає рішення необґрунтованим, безпідставним, висновки не відповідають обставинам справи, позивачем не були доведені належним чином обставини, що мають для справи, а суд помилково визнав їх доведеними. Судом в рішенні не наведено жодних достатніх та належних доказів наявності у сторін спільного бюджету та спільних витрат, доведення спільного бюджету та витрат вказано виключно показаннями свідків та фотографіями, що суперечить сталій судовій практиці та правовим висновкам Верховного Суду України. Також судпорушив норми процесуального права, прийнявши уточнену позовну заяву, якою позивач змінив позовні вимоги після закінчення підготовчого засідання, суд не залучив, а пізніше відмовив в залученні третьою стороною по справі теперішнього подружжя відповідача і вирішив спір без її права та інтересу. Також суд неправильно застосував норми права про позовну давність, пропуск якої є самостійною підставою для відмови в позові. Також позивачем не доведено факт участі в облаштуванні дерев`яних будиночків на о. Світязь, факт залучення саме відповідача до такої участі, фактів фінансової участі в облаштуванні будиночків позивач взагалі ненадала іне зазначила, що брала якусь фінансову участь в цьому, судом безпідставно та необґрунтовано встановлено факт такої участі на підставі неналежних та недопустимих доказів, атому просить рішення суду скасувати, в задоволенні аозову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представників відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

За вимогами п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Згідно зі ст.74 СК якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Для визнання осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Відповідно до частини другої, четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.08.1998 року позивач ОСОБА_10 та відповідач ОСОБА_2 уклали церковний шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про укладення вінчання у храмі Свято-Успенському в селі Низкиничі Волинської області (вінчанням є здійснення церковного шлюбного обряду, який благословляється церквою та висловлює наміри сторін на створення сім`ї, спільне проживання та народження спільних дітей). Дана обставина не оспорюється відповідачем, а також підтверджується доданими до матеріалів справи фото світлинами (а.с.129, 131, том І).

Позивач просить встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу починаючи з 01 січня 2004 року по березень 2012 року, оскільки факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу може бути встановлено судом лише після набрання чинності СК України а саме з 01.01.2004, так як КпШС України не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу.

Судом також встановлено, що сторони ОСОБА_5 та ОСОБА_2 неодноразово зверталися до медичних установ з метою зачаття спільної дитини. Так, 18.02.2009 сторони звернулися у медичний центр «ІНТЕРСОНО» із спільною заявою, як подружжя, (де зазначили дату шлюбу 09.08.1998, дата укладення церковного шлюбу) щодо зберігання крікоконсервованого матеріалу для штучного запліднення. Із медичної історії №25221 ПП «Медичний центр «Інтерсоно» вбачається, що ОСОБА_11 , позивач у справі, та її чоловік ОСОБА_2 , відповідач у справі, зверталися у вказаний медичний центр для проведення лікування за програмою «Екстракорпорального запліднення і перенесення ембріонів» (ЕКЗ), на підставі договору №25221 від 04.02.2009 укладеного між медичним центром і ОСОБА_5 та її чоловіком (подружжя) (а.с.41, 43 ІІІ том). Також у 2010 році звертались у клініку «Альтернатива», де проводили цитогенетичні заключення культури лімфоцитів переферійної крові, що є передумовою участі у програмі штучного запліднення (а.с.53-57 том ІІ) та у ПП «Медичний центр «Інтерсоно» (а.с.44 том ІІІ).

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 не заперечив факту спільного звернення до медичних установ з метою зачаття дитини позивачем, але при цьому наголосив, що мав таку пропозицію від ОСОБА_5 , яка вибрала його кандидатуру для батьківства її майбутньої дитини, за честь. Крім того, у додаткових уточненнях до відзиву на позовну заяву (а.с.72 том ІІ) відповідач наголошував, що він фінансував усі їхні візити до лікарів в клініках репродуктивної медицини і для спростування підозри щодо неможливості бути батьком за станом здоров?я, він у березні 2010 року також пройшов обстеження.

За змістом статей 49 - 50 СК України участь у програмі штучного запліднення через репродуктивну медицину підтверджує право на материнство та батьківство, а тому на думку суду, ця обставина свідчить про існування відносин між сторонами, притаманних подружжю.

Такий факт участі позивача та відповідача у програмі штучного запліднення за репродуктивних технологій, суд розцінює як існування між ними відносин, притаманних подружжю.

Крім вищевказаного, факт участі позивача та відповідача у програмах штучного запліднення за репродуктивних технологій підтверджується також показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , та не спростовано відповідачем.

Позивач та відповідач були офіційно працевлаштовані та отримували заробітну плату, що підтверджується довідками ПАТ «Волиньобленерго» про дохід ОСОБА_10 (а.с.16-24 том І) та довідками Національного банку України (а.с.28,29 том І).

Судом з матеріалів справи встановлено, що між сторонами були усталені відносини, взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, наявний спільний бюджет.

Твердження відповідача на заперечення вимог позивача стосовно спільного проживання як подружжя, спільного ведення господарства, спільного бюджету та придбання нерухомого майна в інтересах сім?ї спростовується встановленими судом фактичними обставинами справи та дослідженими на підтвердження цих обставин належними і допустимими доказами.

Так, судом встановлено, що позивач приймала активну участь у веденні спільної справи, зокрема: в організації роботи бази відпочинку, прийманні відпочиваючих, про що свідчить копія журналу реєстрації відпочиваючих на базі відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (а.с.38-74 том І), копія журналу заїзду - виїзду із бази відпочинку (а.с.75-94 том І), записами фінансових витрат (а.с.95-101 том І), копії товарних чеків на придбання сантехники, постільної білизни на базу відпочинку (а.с.102-105 том І).

Факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по березень 2012 року спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святах, підтверджується також фотосвітлинами (а.с. 129-137 том І).

Факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, святкування весілля, інших родинних подій та свят, спільного проживання та ведення спільного господарства, участі у організації та оплаті ремонтних робіт у квартирі за адресою: АДРЕСА_9 , облаштування бази відпочинку та ведення господарської діяльності на базі відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », зокрема організації відпочинку громадян, несення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, участі у програмах штучного запліднення через репродуктивну медицину також підтверджуються показаннями допитаних в суді свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , які або товаришували, або проживали по-сусідству, знали про відносини між сторонами.

Дані обставини також підтвердила свідок ОСОБА_15 , яка є сестрою позивача , свідок ОСОБА_19 , свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_17 , а також інші свідки, які були допитані в судовому засіданні.

Свідок ОСОБА_22 , що є рідною сестрою ОСОБА_23 , у судовому засіданні підтвердила, що шлюб між ОСОБА_24 та ОСОБА_25 був укладений для зміни прізвища ОСОБА_25 , що необхідно було для виїзду за кордон після депортації. Ствердила, що ОСОБА_27 і ОСОБА_28 жодного дня не проживали разом, і ніколи не були сім`єю. Цей шлюб був розірваний через органи РАЦС.

В рішенні суду детально відображені усі покази свідків, які відповідають технічному запису судового засідання, що спростовує твердження в апеляційній скарзі про перекручування пояснень свідків.

У рішенні суду також дано оцінку показам свідків зі сторони відповідача, якими не було спростовано факту тривалого спільного проживання сторін та не заперечено доводи позивача.

Крім показів свідків, доводи позивача підтверджуються і письмовими доказами.

Так з акту, складеного головою ОСББ «Гагаріна, 26-НВ», в присутності сусідів ОСОБА_29 , ОСОБА_30 від 16.07.2020 (а.с.30 том І), за адресою: АДРЕСА_9 , убачається, що з січня 2003 року по березень 2012 року разом проживали та вели спільне господарство ОСОБА_2 і ОСОБА_11 (а.с.13,14 том І).

У акті голови ОСББ «Гагаріна, 26-НВ», складеному в присутності сусідів ОСОБА_29 , ОСОБА_30 від 21.08.2020 (а.с.31 том І) зазначено, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_9 , однак у даній квартирі не проживає з березня 2012 року і по даний час, жодних речей ОСОБА_2 у квартирі немає.

Та обставина, що ОСББ «Гагаріна, 26 НВ» створене лише 21 жовтня 2016 року, на що звертається увага в апеляційній скарзі, ніяким чином не впливає на правдивість інформації, викладеної в довідках, оскільки ОСББ є юридичною особою, створеною власниками майна для управління, утримання і використання майна, і безперечно володіє інформацією щодо власників та мешканців багатоквартирного будинку.

Крім письмових доказів, факт спільного проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_31 , як сімейної пари за адресою: АДРЕСА_9 підтверджено показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_29 , та не спростовано відповідачем.

Відповідач у судовому засіданні зазначав, що у період з 2006-2008 роки він не проживав із позивачем однією сім`єю, натомість не заперечує, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_9 проживала ОСОБА_5 , що підтверджується вищезгаданими актами. При цьому зауважив, що він займався проведенням ремонту в квартирі за адресою: АДРЕСА_9 в період з травня 2006 року по грудень 2008 року, реконструкцією газопостачання, згідно з робочим проектом (а.с.199-202 том І) та проживав у житлі своєї матері. Оскільки квартира належала йому, згідно з договором дарування, він здійснював оплату комунальних платежів по квартирі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_9 за період з 2008 року по 2012 рік.

На думку суду, здійснення платежів за комунальні послуги за вказаною адресою по 2012 рік підтверджує доводи позивача щодо періоду спільного проживання сторін в одній квартирі за місцем реєстрації.

Пояснення відповідача стосовно його проживання без позивача в період проведення ремонтних робіт у квартирі по АДРЕСА_9 у квартирі матері, спростовані показаннями свідків ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , які зазначили, що у період проведення ремонту у вказаній житловій квартирі, сторони спільно проживали у квартирі батьків ОСОБА_2 , а позивач особисто брала участь в узгодженні дизайну та виборі оздоблювальних матеріалів для спільного житла за адресою: АДРЕСА_9 та підбирала майстрів.

26.05.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_9 , яка належала ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Нововлинського міського нотаріального округу Волинської області Льовушкіним О. Є., 19.10.2002 (а.с.84,85) .

Згідно із статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою абов будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа № 6-148цс12).

У висновку Верховного Суду викладеному у постанові №554/1251/20 від 22.06.2021 зазначено, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтво про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне прибання майна; заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного, довідки житлових організацій про спільне проживання та ведення господарства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегіть встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності.

У судовому засіданні ОСОБА_2 визнав, що повінчавшись із позивачем, проживав однією сім`єю з нею без реєстрації шлюбу, однак заперечив період спільного проживання з ОСОБА_35 ?як ОСОБА_36 .

На заперечення доводів позивача щодо періоду їх спільного проживання, зазначає, що з 2008 року фактично перебував у шлюбних стосунках з теперішньою дружиною ОСОБА_37 .

Такі твердження відповідача не підтверджені належними доказами і не узгоджуються з встановленими судом фактичними обставинами справи, які ґрунтуються на досліджених судом письмових доказах та підтвердженні показаннями свідків.

На підтвердження ведення спільного господарства та підтримання сімейних відносин з ОСОБА_38 у період з 2007 по 2012 роки відповідач надав суду скріншоти фотографій, створені за допомогою програмного забезпечення, без опису зображеного (а.с.20-27 том ІІ), що позбавляє суд можливості взяті їх до уваги як належний доказ спільного проживання осіб, як подружжя.

Разом з тим, на доданих суду позивачем світлинах (а.с.129-137, том І) зафіксовані спільний відпочинок, святкування із родиною та друзями, атмосфера спільного святкування новорічних свят, фотосвітлини з домашнім улюбленцем, з посиланням на дати: 10.08.2002, 01.01.2004, 31.08.2005, 29.09.2004, 05.10.2004, 18.07.2004, 18.07.2007, 20.08.2008, 14.11.2008, 09.09.2009, 15.09.2010, що свідчить про тривалий та стійкий характер відносин, що склалися між сторонами. З огляду на такі докази, які суд вважає належними, можна зробити висновок, що дійсно позивач та відповідач, як особи зі значним життєвим досвідом, підтримуючі відносини з друзями та родичами, маючи спільні подорожі та відпочинки, знаходились у подружніх відносинах. Фотосвітлини (а.с. 129,131 том І) обряду вінчання сторін, також підтверджують їх взаємну волю та намір створити сім`ю, що і не заперечив та не спростував у судовому засіданні відповідач.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги дослідженні судом належні та допустимі докази, зокрема: показання свідків, відомості та записи ділового характеру, докази про спільне проживання, в тому числі досліджені в судовому засіданні акти ОСББ «Гагаріна-26-НВ», чеки щодо оплати ОСОБА_25 комунальних послуг за адресою, АДРЕСА_9 (а.с.8-16, ІІ том), ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, святкування родинних подій та свят, проведення ремонтних робіт за місцем спільного проживання, облаштування бази відпочинку та спільного ведення там господарствої діяльності, пов?язаної з облаштуванням побуту для відпочинку громадян ( товарні чеки на втрати), придбання нерухомості в інтересах сім`ї, в тому числі приміщення друкарні, бажання сторін мати спільних дітей, участі у програмах ЕКЗ в клініках репродуктивної медицини, суд першої інстанції, надавши оцінку правовим підставам та зібраним у справі доказам, дійшов вірного висновку, що сторони спільно проживали однією сім`єю, мали спільний побут, взаємні права й обов`язки.

При цьому судне бере до уваги період перебування відповідача ОСОБА_2 у зареєстрованому 21.11.2000 шлюбі з ОСОБА_39 , який розірвано 12.04.2002, за їх спільною заявою 11.03.2002 (а.с.157), оскільки вимоги позивача не стосуються цього періоду. Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що шлюб носив формальний характер.

Сімейний кодекс України набрав чинності з 01 січня 2004 а тому положення ст. 74 СК України можливо застосувати до правовідносин, що виникли після цієї дати. Виходячи з обставин справи, факт, який просить встановити позивач, став юридичним фактом, який породжує визначені юридичні наслідки, зокрема, виникнення спільної власності, лише з 1 січня 2004 року.

У зв`язку з цим, з огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд встановив факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по березень 2012 року.

Наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України.

Відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-2253цс15 зроблено висновок, що «за правилами статті 74 СК України (у редакції, чинній до 16 січня 2007 року) якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Аналогічні по суті висновки зроблені й по застосуванню статті 74 СК України (в редакції, чинній з 16 січня 2007 року) у постановах Верховного Суду (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 липня 2018 року у справі № 544/1274/16-ц (провадження № 61-22277св18), постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц (провадження №61-28343св18), постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2019 року у справі № 751/3021/17 (провадження № 61-10778св18).

Пунктом 20 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам роз`яснено, що застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Суд вважає, що до правовідносин, що виникли між сторонами, можливо застосувати положення ч. 1 ст. 74 СК України, оскільки за результатами розгляду справи знайшли своє підтвердження ті обставини, що сторони в спірний період проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина, вели спільний побут, мали спільний бюджет, тощо.

Згідно з ч.2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

З урахуванням викладеного, зважаючи, що за розглядом справи знайшли своє належне підтвердження ті обставини, що сторони проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по березень 2012 року, та в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти за час спільного проживання придбали спірне нерухоме майно, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання спільним сумісним майном подружжя та здійснення його поділу, як спільного сумісного майна між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , визнавши спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , таке майно:

1)40/100 частина адмінприміщення А-1, що знаходиться на АДРЕСА_5 , вартістю 671712 гривень згідно з висновком про вартість майна, проведеної фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (а.с.114 том І), право власності на яке виникло 22.09.2006 відповідно до договору купівлі-продажу частини адмінприміщення від 22.09.2006, що підтверджено копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, копією договору купівлі-продажу, копією витягу з Державного реєстру правочинів (а.с.179,180, 181 том І, а.с.142 том ІІ);

2)22/100 частин складу-гаража Б-1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , вартістю 75050 гривень згідно з висновком про вартість майна, проведеної фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (а.с.116, том І), право власності на яке виникло 22.09.2006 відповідно до договору купівлі-продажу частини складу-гаража від 22.09.2006, що підтверджено копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, копією договору купівлі-продажу, копією витягу з про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копією витягу з Державного реєстру правочинів (а.с.182,183, 184 том І, а.с.142 том ІІ);

3) підвальне приміщення, площею 83,5 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_6 , вартістю 123366 гривень згідно з висновком про вартість майна, проведеної фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (а.с.113 том І), право власності на яке виникло 21.12.2007 відповідно до договору купівлі-продажу комунальної власності - підвального приміщення від 21.12.2007, посвідченого приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Пасюк Л. О. (а.с.185-190 том І, а.с. 142 том ІІ) ;

4) приміщення свинарника, площею 1457,3 кв.м. літера А-1, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , вартістю 66985 гривень згідно з висновком про вартість майна, проведеної фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (а.с.115 том І ), право власності на яке виникло 10.05.2005 на підставі свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення (свинарника) (а.с.191 том І, а.с.143 том ІІ);

5 )земельну ділянку за кадастровим номером: :03:016:0326, площею 0,0800 га, вартістю 225088,00 гривень згідно з висновком експерта про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 18.08.2020 року. Державний акт на право власності на вкеазану земельну ділянку видано ОСОБА_2 20.01.2005 на підставі рішення Шацької селищної ради від 17.09.2004 за №16/20.137 (а.с.204, 205 том І).

На підставі договору купівлі-продажу від 04.06.2008, посвідченого приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Карпюк К .В. (а.с.197-198 том І, а.с.143,144 том ІІ) придбано ОСОБА_2 та ОСОБА_40 у власність в рівних частках кожний, нежитлові будинки, а саме по Ѕ частині відчужуваного нерухомого майна, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_8 . Відтак, , суд визнає спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_5 :

-1/2 частину дерев`яного будинку А-1, площею 67,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 113915 гривень згідно з висновком про вартість майна, проведеної фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (а.с.111 том І );

-1/2 частину дерев`яного будинку Б-1, площею 70,0 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 117785 гривень згідно з висновком про вартість майна, проведеної фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (а.с.110 том І );

-1/2 частину дерев`яного будинку В-1, площею 34,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 58724 гривень згідно з висновком про вартість майна, проведеної фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (а.с.109 том І );

-1/2 частину дерев`яного будинку Г-1, площею 29,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 49638 гривень згідно з висновокм про вартість майна, проведеної фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (а.с.108 том І );

-1/2 частину дерев`яного будинку (обкладений цеглою) Д-1, площею 82,3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 162315 гривень згідно з висновком про вартість майна, проведеної фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (а.с.107 том І );

-1/2 частину земельної ділянки за кадастровим номером: :03:016:1458, площею 0,1738 га, вартістю 120687,00 гривень згідно з висновком експерта про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 18.08.2020 року (а.с.119 том І). Дана земельна ділянка набута у власність на підставі договору купівлі-продажу від 18.11.2009 №1595, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_40 , копією списку співвласників земельної ділянки, де один із співвласників вказаний ОСОБА_2 (а.с. 206-209 том І).

Відповідно до частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Пункт 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15.

Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.196 том І) була здійснена державна реєстрація права власності на нерухоме майно складу з навісом, площею 419,2 кв.м, що по АДРЕСА_4 , вартістю 44730 грн 00 коп., придбане ОСОБА_2 31 грудня 2003 року, відповідно до свідоцтва про придбання арештованого майна з прилюдних торгів від 31.12.2003 (а.с.195 том І, 141 (зворотній бік) том ІІ)

Беручи до уваги вищевикладене, оскільки державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, яке виникло 31.12.2003, суд у задоволенні вимог у частині визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та визнання за ОСОБА_5 майна: складу з навісом, площею 419,2 кв.м, що по АДРЕСА_4 , вартістю 44730 грн 00 коп., відмовив.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

З системного аналізу вказаних норм права вбачається, що презумпція спільної власності (ст. 60 СК України), поширюється й на майно, набуте під час спільного проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу (ст. 74 СК України).

Як роз`яснено у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Натомість, заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.

Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Спростування презумпції права спільної сумісної власності подружжя, що вирішуватиметься в судовому процесі обов`язок доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Судом встановлено, що набуте майно за період спільного проживання з 01 січня 2004 року по березень 2012 року для ведення спільного сімейного бізнесу, було придбане за спільні кошти.

При цьому суд враховує дохід кожного із сторін, який складався із заробітних плат отриманої позивачем ОСОБА_10 на посаді бухгалтера в ПрАТ «Волиньобленерго» з 02.04.2001 по 23.01.2013 та становив 166043 грн (а.с. 16-24 том І) та відповідачем ОСОБА_2 в Нововолинському відділенні ПАТ «Західінкомбанк», який складав 188545 грн (а.с. 27-29 том І), та із доходу внаслідок підприємницької діяльності, зокрема здачі в оренду нерухомості, та доходу, отриманого внаслідок спільної праці сторін на базі відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться в урочищі Гряда смт. Шацьк Шацького району Волинської області.

Водночас суд враховує особистий внесок позивача ОСОБА_31 у розвиток бази відпочинку «Поліський рай», зокрема: ведення обліку доходів, журналу відпочиваючих на базі «Поліський рай», формуванням графіку прийому відпочиваючих, закупівлею необхідного інвентаря, постільної білизни, посуду, побутових товарів, сантехніки, організацією прибирання будинків та території. Такі обставини підтверджуються письмовими матеріалами справи (а.с.38-105 том І) та показаннями, допитаних у суді свідків.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю».

Спростовуючи поширення правового режиму спільного сумісного нерухомого майна, сторона відповідача посилається на додану до матеріалів справи копію нотаріально посвідченої заяви його матері ОСОБА_41 від 17.08.2020 (а.с.213 том І), у якій остання вказувала, що кошти в період з 2005-2009 років, у тому числі отримані внаслідок закриття нею депозитних договорів, вона та її чоловік ОСОБА_42 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7 том ІІ) передавали (дарували) синові ОСОБА_2 для придбання нерухомості, зокрема: підвального приміщення площею 83,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10 частин приміщення друкарні, та 22/100 частини складу-гаражу, що склали 49,1 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 та 1/2 частка майна бази відпочинку, що знаходиться в урочищі Гряда, смт. Шацьк Волинської області.

Вказана копія нотаріально посвідченої заяви матері ОСОБА_41 від 17.08.2020, не може слугувати належним доказом зарахування цмх коштів на рахунок відповідача та не підтверджує доводів відповідача, що саме ці кошти були витрачені ним як особисті, а не в інтересах сім?ї, зокрема на купівлю спірного нерухомого майна.

У постанові від 09 липня 2021 року у справі № 161/8116/19 (провадження № 61-22259св19) Верховний Суд зазначає, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, то презумпція права спільної сумісної власності подружжя не спростована. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Не заслуговують на увагу доводивідповідача, що спірне майно: підвальне приміщення площею 83,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10 частин приміщення друкарні, та 22/100 частини складу-гаражу, що склали 49,1 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 та 1/2 частка майна бази відпочинку, що знаходиться в смт. Шацьк урочище Гряда, Волинської області, придбане ОСОБА_2 за особисті кошти та кошти, отримані від батьків, оскільки матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження вказаного. Самі по собі письмові заяви матері відповідача про передачу йому коштів після закриття її депозитних рахунків, не можуть бути підставою для визнання особистої власності на вищевказане майно.

У ст.ст. 90, 230 ЦПК України встановлено спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає їх виклик у судове засідання з наданням права задати їм питання усім учасникам справи. Надання показань свідків шляхом посвідчення нотаріусом не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи ставити питання свідкам стосовно обставин справи.

Враховуючи наведену норму, суд вважає недопустимим доказом та не бере до уваги пояснення ОСОБА_43 , які згідно з копією її заяви з перекладом надані в нотаріальній конторі російської федерації, м. Санкт-Петербург (а.с. 17,18 том ІІ), оскільки такого порядку надання показань свідка цивільно-процесуальним законодавством України, не передбачено. Поряд з цим, відповідачем додано лише копію такої заяви, що не дає суду переконливих доказів її відповідності.

Аналогічно суд вважає недопустимим доказом заяву ОСОБА_44 та не бере її до уваги (а.с. 5 том ІІ).

Відповідач та його представники стверджували у судовому засіданні про ведення сторонами окремого бюджету. На підтвердження цього, посилались на наявність кредитного договору між відповідачем та АКБ «Укрсоцбанк» про надання відновлювальної кредитної лінії в розмірі 48900 США доларів, укладеного 11.06.2008 (а.с.159-171 том І) та іпотечного договору від 11.06.2008, де предметом іпотеки була трьохкімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_9 (а.с.172-177 том І). При цьому зазначали, що кошти, отримані відповідно до кредитної відновлювальної лінії з АТ «Укрсоцбанк» були використані відповідачем, в тому числі на проведення реконструкції 40/100 адмінприміщення і склад-гаражу (22/100 частки) по АДРЕСА_5 . Також вказали, що відповідач самостійно погашав вказану кредитну заборгованість до 22.06.2015 року (а.с. 178 том І), та вважали, що така обставина свідчить, про те, що позивач ОСОБА_31 не приймала жодної фінансової участі у придбанні нерухомого майна.

Судом встановлено факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по березень 2012 року.

Тому наявність кредитних зобов`язань відповідача у вигляді повернення кредитних коштів, в тому числі під час спільного проживання з позивачем з 2008 по березень 2012 року, не змінює статусу спільності набутого за час спільного проживання майна, при чому як стверджує відповідач, дані кошти були використані на реконструкцію придбаної нерухомості, дозвіл на яку отриманий 11.02.2010 (а.с.41 том ІІ), тобто такі дії відповідач здійснював в інтересах сім`ї сторін.

Гроші, витрачені на придбання та реконструкцію майна не можуть бути предметом поділу у такому випадку в розумінні приписів статей 63, 69 СК України. Також відсутні підстави для визнання сплачених коштів сумісним майном подружжя. Крім того, слід зауважити, що житлова квартира за адресою: АДРЕСА_9 , яка була предметом іпотечного договору, не є об`єктом спільного майна сторін.

Згідно з ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Таким чином, всебічно і повно з`ясувавши обставини справи, дослідивши належним чином достатність та взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, беручи до уваги, що відповідач не спростував презумпцію спільності права власності та не довів витрат особистих коштів на придбання майна, суд дійшов висновку, що 40/100 частин адмінприміщення А-1, що знаходиться на АДРЕСА_5 , вартістю 671712 гривень; 22/100 частина складу-гаража Б-1, що знаходиться на АДРЕСА_5 , вартістю 75050 гривень; підвальне приміщення, що знаходиться по АДРЕСА_6 , вартістю 123366 гривень; приміщення свинарника, площею 1457,3 кв.м. літера А-1, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , вартістю 66985 гривень; Ѕ частина дерев`яного будинку А-1, площею 67,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 113915 гривень; Ѕ частина дерев`яного будинку Б-1, площею 70,0 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 117785 гривень; Ѕ частина дерев`яного будинку В-1, площею 34,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 58724 гривень; Ѕ частина дерев`яного будинку Г-1, площею 29,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 49638 гривень; Ѕ частина дерев`яного будинку (обкладений цеглою) Д-1, площею 82,3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 162315 гривень; 1/2 частини земельної ділянки за кадастровим номером: :03:016:1458, площею 0,1738 га, вартістю 120687 гривень; земельну ділянку за кадастровим номером: :03:016:0326, площею 0,0800 га, вартістю 225088,00 гривень - придбані за спільні сумісні кошти сторін під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу і є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", а саме в п.22 роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Суд при поділі майна врахував його вартість, встановлену згідно з висновками ФОП ОСОБА_6 щодо грошової експертної оцінки майна (а.с.107-11, 113-116, 119,121), яка не оспорювалась та не спростована відповідачем.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Враховуючи, що в рівних частках спільне майно між сторонами розділити неможливо, беручи до уваги вартість виділеного майна кожному із сторін, зокрема позивачу ОСОБА_5 виділено нерухоме майно, загальною вартістю 870128 гривень, відповідачу ОСОБА_2 - 915137 гривень, суд дійшов висновку про сплату грошової компенсації тому, хто отримав менше майна, і стягнув з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 грошову компенсацію вартості майна в розмірі 45009 гривень 00 коп., із розрахунку 28= 45009).

Відповідно до вимог статей 141 ЦПК України, суд стягнув з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 понесені нею судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 6306 гривень, витрати, пов`язані з розглядом справи: 10800 грн (із розрахунку 12000-1200=10800) за експертну оцінку визначення вартості майна, 2400 гривень за висновок експерта про експертну грошову оцінку земельної ділянки, 11712 гривень за надану професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог, (із розрахунку 892632,5*100/914997,50=97,6%; 1200 х 97,6 %=11712), всього разом 31218 гривень, також в дохід держави судовий збір щодо позовних вимог про втсановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в розмірі 840 грн 80 коп., що підтверджується документально (а.с.10, 118, 123, 124-128 том І, а.с. 69-71 том ІІІ).

Що стосується доводів апелянта про незастосування судом строків позовної давності, то слід зазначити наступне.

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Представником відповідача ОСОБА_3 було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, яке підтримав відповідач ОСОБА_2 (а.с.29, 30 том ІІІ). При цьому вказували, що про порушення своїх прав позивач дізналася у 2012 році, обґрунтовуючи тим, що у судовому засіданні позивач зазначала, що відповідач у березні 2012 року повідомив, що не залишить їй бази відпочинку в урочищі Гряда.

Визначальним у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності є день, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15, а також Верховним Судом у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 576/2447/15-ц (провадження № 61-8081св18), від 04 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц (провадження № 61-19445св18).

Верховний Суд України в постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-258цс15 зазначає: «Суди мають врахувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності».

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 самостійно використовувала частину спільного майна після припинення відносин з відповідачем, зокрема: приміщення друкарні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , отримувала орендну плату, яку їй особисто приносив відповідач, а лише у 2020 році ОСОБА_45 повідомила позивачу про намір ОСОБА_46 відчужити базу відпочинку, яка знаходиться в урочище Гряда, смт. Шацьк Шацького району Волинської області, що підтверджено показами свідків.

Враховуючи наведене, саме цей період часу суд визначає початком перебігу позовної давності та приходить до висновку, що позивачем при зверненні з позовом до суду 21.08.2020 не пропущено строку звернення за захистом порушеного права.

Отже, д оводи апеляційної скарги щодо пропуску строку позовної давності повністю спростовані даними обставинами.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, здобутих в ході судового розгляду, не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, оскільки були предметом повного і всебічного дослідження судом першої інстанції.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення норм процесуального права, то колегія суддів вважає їх безпідставними і таким, які є власним тлумаченням чинного процесуального законодавства особою, яка подала апеляційну скаргу.

Так, в апеляційній скарзі зазначено, що судом в порушення вимог ЦПК України було прийнято уточнену позовну заяву. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, позивачем при подачі уточненої позовної заяви було уточнено розмір частки у праві власності з урахуванням частки іншого співвласника, при цьому усі ці об`єкти права власності були зазначені у позовній заяві, тому таке уточнення не можна вважати збільшенням чи зменшенням розміру позовних вимог, або зміною предмета позову.

Щодо доводів про порушення прав третьої особи, то колегія суддів вважає, що з огляду на те, що дружина відповідача ОСОБА_37 звернулася в суд за захистом своїх прав у іншій справі, була допитана як свідок у цій справі, то відповідно у суду не було підстав залучати її в якості третьої особи.

Таким чином, порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_46 -

адвоката Остапук Ірини Іванівнизалишити без задоволення.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 02 серпня 2022 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2022 року.

Головуючий

Судді