Єдиний унікальний номер 725/1734/22
Номер провадження 2/725/244/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2022 року Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі: головуючого судді Іщенко І. В., за участю секретаря судового засідання Берекеля О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору припиненим, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору припиненим.

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяви посилався на те, він ОСОБА_1 уклав з банком кредитний договір за №CVMWGK00000006 від 05.08.2008р. на суму 118995 доларів США. терміном до 04.08.2025 року. В іпотеку за вказаним кредитом оформлено нерухоме майно домоволодіння за адресом: АДРЕСА_1 . Обґрунтовуючи поданий позов Позивач стверджує, у 2016 році банк в позасудовому порядку на підставі договору іпотеки зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки тому вважає, що таким чином його зобов`язання за кредитним договором припинилося на пісдтаві ч.4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку».

На підставі викладеного, позивач просив суд визнати кредитний договір №CVMWGK00000006 від 05.08.2005 року, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 припиненим; Стягнути з Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі , з яких: 992,40 грн. судовий збір та витрати на правничу допомогу остаточно 21 794,40 грн.

Представник відповідача наддала відзив на позовну заяву, в якій вкакзала, що позовні вимоги не визнає та просила відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши обставини справи у межах заявлених позовних вимог та висловлених відповідачем заперечень, оцінивши надані докази у їх сукупності, дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

05 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CVMWGK00000006. Згідно умов вказаного договору, позивач отримав кредит у розмірі 118 995,00 дол. США терміном до 04.08.2025 року/а.с.7-10/. В якості забезпечення виконання зобов`язань перед Банком, ОСОБА_1 було передано в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме домоволодіння розташоване за адресою АДРЕСА_1 /а.с.11-16/.

Положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека є вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

У відповідності до частини 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У пункті 3.1.5 договору іпотеки№ CVMWGA00000006 від 09.08.2005, передбачено, що у випадку невиконання Іпотекодавцем зобов`язань за цим або Кредитним договором Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет Іпотеки та за його рахунок задовольнити свою вимогу /а.с.12/.

Пунктом 5.4 іпотечного договору сторони передбачили, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса чи згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя /а.с.14/.

Пунктом 5.5.1. іпотечного договору сторони погодили, що у випадку невиконання Позичальником письмової вимоги Іпотекодержателя про усунення порушених зобов`язань за кредитним договором у встановлений Іпотекодержателем строк, такі вимоги Іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. В такому випадку цей договір згідно ст.ст. 36, 37 ЗУ «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на пердмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом /а.с.14/.

За приписами статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У частині 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому згідно частини 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

У 2016 році внаслідок невиконання кредитних зобов`язань позивачем, АТ КБ «ПриватБанк» в позасудовому порядку, на підставі договору іпотеки зареєстрував право власності на предмет іпотеки за собою /а.с.79-81/.

Отже, судом встановлено, що позивач Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк», реалізувавши право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, набуло у власність майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором.

З аналізу статей 1, 36 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що після завершення позасудового врегулювання (після передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання або продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу) будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником (іпотекодавцем або іншою особою, відповідальною перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання (зобов`язання боржника за договором кредиту) є недійсними.

Юридичним наслідком виконання зобов`язання відповідно до статей 598, 599 Цивільного кодексу України є припинення зобов`язання. Таким чином, з моменту виконання боржником/третьою особою зобов`язань й прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обов`язків сторін, що складають зміст конкретного зобов`язального правовідношення.

З урахуванням наведеного, в силу частини 4 статті 36 Закону України «Про іпотеку», після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними та припиненими, у тому числі й щодо тієї суми боргу, що не була погашена за рахунок предмета іпотеки.

Відповідна правова позиція викладена також в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №757/31271/15-ц, від 27.02.2019 у справі №643/18466/15-ц, від 27.02.2019 у справі № 263/3809/17, від 13.02.2019 у справі № 759/6703/16-ц, від 17.04.2019 у справі №204/7148/16-ц, від 03.07.2019 у справі № 646/7699/13-ц, від 20.11.2019 у справі № 295/795/19 Судом викладено висновок про відсутність підстав для стягнення суми заборгованості за договором позики, яка залишилася після реалізації предмета іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору на підставі договору, оскільки такі вимоги ? недійсними.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, які досліджені судом, банк на власний розсуд, самостійно обрав позасудовий спосіб захисту порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі застереження про задоволення його вимог, як іпотекодержателя, що містяться в договорі іпотеки, здійснивши перереєстрацію права власності на предмет іпотеки. Позасудовий спосіб захисту порушеного права Банку завершено проведенням відповідної державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Так, за змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно ч.1 ст.598 ЦК України визначає, що зобов`язання може бути припинено з підстав, визначених договором або законом.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» визначені підстави, за наявності яких припиняється іпотека, зокрема, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Згідно ч.4. ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції від 19.10.2016р) після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Згідно ч. 4. ст. 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції від 04.02.2019р. зі змінами внесеними в редакції Закону№ 2478-VIII від 03.07.2018р., після завершенняпозасудового врегулюваннябудь-якінаступні вимогиіпотекодержателя щодовиконання основногозобов`язання: боржником-фізичною особою є недійсними,якщо іншене визначенодоговором іпотекичи договоромпро наданнякредиту,чи договоромпро задоволеннявимог іпотекодержателя; боржником - юридичною особою або фізичною особою - підприємцем є дійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно п.2 Прикінцевих таперехідних положень ЗаконуУкраїни № 2478-VIII від 03.07.2018р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім ч.4ст. 36 Закону України "Про іпотеку", що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону, а отже, при винесенні рішення суд вирішує спір керуючись положеннями ч.4 ст.36 Закону України «Про іпотеку» в редакції від 19.10.2016р.

Отже, наслідком звернення стягнення на предмет іпотеки має стати задоволення вимог кредитора за основним зобов`язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, як такого, що вважається виконаним згідно зі ст. 599 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 09.09.2014р. у справі N 3-71гс14).

Встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» 2020 року звертався до Першотравневого районного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09.12.2020 року у задоволенні позову було відмовлено /а.с.17-23/.

Також, суд враховує, що під час розгляду даної справи, банком не було доведено наявності непогашеної заборгованості за кредитним договором № CVMWGK00000006 від 05.08.2008 р. після завершення позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, в матеріалах справи відсутні докази, які б містили відомості щодо вартості набутого відповідачем нерухомого майна, а також докази, які б спростовували те, що за рахунок предмета іпотеки грошові вимоги кредитора, які існували на день звернення стягнення на предмет іпотеки, не були задоволені в повному обсязі.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що наслідком звернення стягнення на предмет іпотеки банк прийняв задоволення вимог кредитора за основним зобов`язанням в повному обсязі і в подальшому відповідно до ч.4 ст.36 Закону України «Про іпотеку» будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними, тобто має місце припинення зобов`язання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Вирішуючи вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом встановлено, що 22.02.2022 року між Адвокатським об`єднанням «Форс-Мажор», в особі керуючого партнера Хованця Андрія Ігоровича, та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання правничої допомоги №1 /а.с.74-76/. Згідно розрахунку суми витрат, які поніс позивач у зв`язку із розглядом справи від 07.07.2022 року, загальна вартість суми гонорару становить 20 800,00грн. /а.с.71-74/.

Так, відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд має враховувати, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, у своїх постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Отже, враховуючи те, що предмет спору в цій справі є складним та потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів є значними, однак розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження, а тому суд вважає, що обґрунтованим і пропорційним до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу має складати 15 600грн. 00коп.

При поданні позову позивач сплатив судовий збір в сумі 992,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №4 від 04.04.2022 року /а.с.1/

Отже, обговорюючи питання розподілу судових витрат у даній справі відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992 грн. 40коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 598, 599, 1054 ЦК України, Закону України Про іпотеку, ст.ст.259,263-265 ЦПКУкраїни, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору припиненим задовольнити частково.

Визнати кредитний договір № № CVMWGK00000006 від 05.08.2005 року, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 припиненим.

Стягнути Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (, місцезнаходження якого: м.Київ, вул. Грушевського, 1Д), на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 16 592грн. 40коп, з яких: 992,40 грн. судовий збір та 15 600грн. 00коп. витрати на правничу допомогу.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці І. В. Іщенко