ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3938/22 Справа № 208/3105/21 Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т.П. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Заводського районного суду м.Дніпролздержинська Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року, яке ухвалено суддею Івченко Т.П. в м.Кам"янське Дніпропетровської області, відомості щодо датим складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (надалі - ТзОВ «Вердикт Капітал») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором № 500958407 від 01.09.2014року.

В обґрунтування позову вказано, що 01.09.2014 року між ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №500958407, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 10207.43грн. зі сплатою 15,99 % річних, строком до 02.09.2019 року.

21.06.2016 року між ПАТ «Альфа - Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу №1, відповідно до якого до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором.

26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Веста» було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило, а ТОВ «ФК «Веста» набуло право вимоги, в тому числі за вказаним кредитним договором.

16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «Веста» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги, в тому числі за кредитним договором № 500384282 від 20.06.2013 року.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим, станом на 26.03.2021 року, має заборгованість в розмірі 36211,70 грн., яка складається з: нарахованих 3 % річних - 919.51 грн, втрат від інфляції - 1889,24 грн., заборгованості за тілом кредиту - 10207,43 грн., заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги -15604.27 грн., заборгованості з пені - 10400 грн.

На підставі наведеного вище позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Кредитним договором в сумі 36211,70 грн., судовий збір в розмірі 2270 грн. та витрати на правничу допомогу 20000 грн.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпролздержинська Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог посилаючись на те, що позивачем по справі надано належне обґрунтування заборгованості відповідача за кредитним договором. Судом неправильно застосовано строк позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з зазначеним позовом.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 01.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 500958407, згідно якого Банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 10207.43 грн., зі строком користування до 02.09.2019 року, зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 15,99 % річних.

Повернення тіла кредиту і процентів, згідно п.2.6 кредитного договору та графіку погашення кредиту (додаток № 1 до договору), передбачено шляхом внесення позичальником щомісячних платежів у розмірі 441.10 грн. до 02 числа кожного місяця.

21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений договір факторингу № 1, згідно якого ПАТ «Альфа-Банк» відступив ТОВ «Кредитні ініціативи» право грошової вимоги до боржника реального та належного виконання обов`язків за кредитним договором № 500958407 від 01.09.2014 року. У витягу Додатку 1 до договору факторингу № 1 від 21 червня 2016 року за № 24780 зазначений кредитний договір № 500958407 від 01.09.2014 року року. (а.с.20).

26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Веста» був укладений договір факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА, згідно якого ТОВ «ФК «Веста» набуло право вимоги до відповідача щодо реального та належного виконання обов`язків за кредитним договором №500958407 від 01.09.2014 року.( а.с.21-31).

Відповідно до п.2.1 договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА, ТОВ «ФК «Веста» в порядку та на умовах, визначених цим договором зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Кредитні ініціативи» за плату, та набуває право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до цього Договору. При цьому до ТОВ «ФК «Веста» переходять всі права, які належать ТОВ «Кредитні ініціативи» за основними договорами, на передбачених ними умовах, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами основних договорів.

Із матеріалів справи також вбачається, що 16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 16-01/19/1, згідно п. 2.1 якого останній набуває належне ТОВ «ФК «Веста» право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1-1, що додається до даного договору. При цьому сторони погодили, що до ТОВ «Вердикт Капітал», як до нового кредитора, переходять всі права, які належать первісному кредитору за основними договорами (п.1.1. - кредитні договори, права вимоги за якими відступаються на підставі даного договору), на умовах, передбачених основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами основних договорів.

Згідно з п.п.2.3 п.2 договору відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року, право вимоги вважається відступленим новому кредитору з дати підписання даного договору, але не пізніше дати здійснення повної оплати новим кредитором ціни прав вимоги відповідно до п.4.2 цього договору. На дату підписання договору, після здійснення повної оплати новим кредитором ціни прав вимоги відповідно до п.4.2 цього договору, сторони підписують акт приймання-передачі реєстру боржників, за формою, встановленою в додатку № 2 цього договору (а.с.36-46).

Відповідно до витягу з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами (додаток №1-1 до договору прав вимоги № 16-01/19/1 від 16.01.2019 року), за № 222831 було відступлено право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 500958407 від 01.09.2014 року у розмірі 17312.31грн., із яких сума основної заборгованості за договором 10207 грн. 43 коп., сума заборгованості по відсоткам 7104 грн. 88 коп.(а.с.55).

Згідно з наданим позивачем до суду разом із позовом розрахунком заборгованість ОСОБА_1 станом на 26 березня 2021 року, становить - 39020.45 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту - 10207.43 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 15604.27 грн., нараховані 3 % річних - 919.51 грн., втрати від інфляції - 1889.24 грн. та заборгованість з пені - 10400 грн.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до його виконання.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст.ст.526, 527, 530 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання, згідно положень статті 625 ЦК України.

Таким чином, як позичальник, так і боржник зобов`язані виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що 01.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 500958407, згідно якого Банк надав відповідачу грошові кошти у розмір і10207,43 грн., зі строком користування до 02.09.2019 року, та зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 15.99% річних.

У статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Відповідно до ст.1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Так, 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладений договір факторингу №1 (а.с.20), 26 грудня 2018 року, між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Фінансова компанія «Веста» укладений договір факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА (а.с.21-31), 16 січня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений договір відступлення прав вимоги №16-01/19/1 (а.с.36-46).

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач надав суду належні, допустимі, достатні та достовірні докази на підтвердження переходу права вимоги за вказаним кредитним договором, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , що підтверджується матеріалами справи.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, аналізуючи зазначені норми права та встановлені обставини, колегія суддів вважає, що, оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також враховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання відповідачем обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, позивач має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати відповідачем обов`язку з повернення, зокрема, фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, розрахунку заборгованості, станом на 26 березня 2021 року, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал» за тілом кредиту становила 10207.43 грн., яка є незмінною з часу відступлення права вимоги ПАТ «Альфа Банк».

Однак, у суді першої інстанції відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідачв заборгованість за кредитним договором, яка виникла за період з 01.01.2015 року по 02.09.2019 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Як вбачається із матеріалів справи, повернення тіла кредиту і процентів, згідно п.2.6 кредитного договору та графіку погашення кредиту (додаток № 1 до договору), передбачено шляхом внесення позичальником щомісячних платежів у розмірі 441.10 грн. до 02 числа кожного місяця.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 2 числа місяця, що настає за розрахунковим. Оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку.

Позовна заява, при цьому, подана 26 квітня 2021 року, що підтверджується вхідним штампом суду (а.с.1), тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів по квітень 2018 року, включно.

Разом з тим, позивачем не пропущено позовну давність щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за щомісячними платежами за період з травня 2018 року до 02.09.2019 року, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що суд першої іцнстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі у звязку з пропуском строку для пред"явлення позову та в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Правильність нарахування суми боргу, у період з 01.05.2018 року до 02.09.2019 року, підтверджується розрахунком, яким підтверджено розмір боргу та факт не внесення за спірний період оплати за кредитом (а.с.12-13).

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у сумі 3752 грн.40 коп. За період з 01.05.2018 року по 02.09.2019 року.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Із змісту позову вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму відсотків на дату відступлення права вимоги в розмірі 15604.27 грн.

Як вбачається з витягу з Додатку №1 до договору факторингу від 21 червня 2016 року укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» у якому під № 22831 міститься прізвище ОСОБА_1 сума заборгованості по відсоткам за кредитним договором становить 7104.88 грн.. (а.с.50).

Згідно договору факторингу, до Нового кредитора переходять всі права, які належать Первісному кредитору за Основними договорами, на умовах, передбачених основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами основних договорів.

Враховуючи строк позовної давності, відсоткову ставку, сума заборгованості за відсотками за період з 01.05.2018 року по 02.09.2019 року складає 600 грн. з урахуванням наявної заборгованості, виходячи з розрахунку : на залишок заборгованості, щомісячно, протягом періоду від дня чергової дати сплати кредиту до дати припинення нарахування відсотків за договором зщ урахуванням погодженої сторонами відсоткової ставки.

Колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за пенею в розмірі 10400 грн., з огляду на наступне.

Зважаючи на положення п.2.1 (предмет договору) Договору факторингу № 2019-1К1/ВЕСТА від 26 грудня 2018 року та п.2.1 договору про відступлення права вимоги №16-01/19/1 від 16 січня 2019 року, відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 пені, оскільки така була відсутня під час укладення договору відступлення прав вимог від 21 червня 2016 року, а нові кредитори права нарахування пені не набули.

Відповідно до положень ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначено у пункті 2.1. Договору відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року, сторони погодили, що до Нового кредитора переходять всі права, які належать Первісному кредитору за Основними договорами, на умовах, передбачених Основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами Основних договорів.

Отже, до позивача не перейшло право нарахування пені, як виду неустойки, згідно з умовами договору Кредиту (основного договору), а тому в задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 10400 грн., слід відмовити.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18 та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18 міститься правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

З аналізу наведених вище норм закону, вбачається, що право на застосування до спірних правовідносин положень ст. 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних у кредитора виникає саме з моменту закінчення строку дії договірних правовідносин, тобто, у даному випадку з03.09.2019 року.

При цьому, надані до позову ТОВ «Вердикт Капітал» розрахунки суми стягнень інфляційних втрат та 3% річних, здійснені за період з 16.01.2019 року, є помилковими, оскільки розрахунок інфляційних втрат та 3% річних має бути розрахований за період з 03.09.2019 року (закінчення строку дії договору) по 26.03.2021 року (межі позовних вимог).

Відтак, до стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» підлягає сума 3% річних за період з 03.09.2019 року по 31.12.2019 року (120 днів) в сумі 43.09 грн., виходячи з наступного розрахунку: 4352.40 грн. / 100 х 3 / 365 днів *120днів (кількість днів в періоді) = 43.09 грн.;

За період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року, тобто за повний рік, в сумі 130.57 грн., виходячи з наступного розрахунку 4352.4 / 100 х 3 * 1 = грн. 130.57 коп.;

За період з 01.01.2021 року по 26.03.2021 року ( 85 днів) в сумі 30.40 грн. виходячи з наступного розрахунку: 4352.4/ 100 х 3 /365 днів * 85 днів (кількість днів в періоді) = 30 грн.40коп.

Таким чином, за період з 03.09.2019 року по 26.03.2021 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних в сумі 204 грн.06 коп. .

Проведеним колегією суддів розрахунком інфляційних втрат визначено, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 464.43 грн. інфляційних втрат за період з 03.09.2019 року по 26.03.2021 року.

Розрахунок здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Сукупний індекс інфляції у період з 03.09.2019 року по 26.03.2021 року = 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% ? 99,40% ? 99,80% ? 100,50% ? 101,00% ? 101,30% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70% = 110,671% 4 352,40 грн. (сума боргу) ? 110,671% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 4 352,40 грн. (сума боргу) = 464,43 грн.

Отже, за період з 03.09.2019 року по 26.03.2021 року втрати від інфляції становлять 464.43 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

У зв`язку з чим, доводи апеляц2ійної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

На підставі ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволеної позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати: витрати по сплаті судового збору за звернення з позовнрою заявою склали 2270 грн.( а.с.1)з апеляційною скаргою 3405 грн. ( а.с.186) а всього 5675 грн. заявлено позов нак сумму 39020.45 грн., задоволено на суму 5020, 89 грн., тобто на 12, 87%.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на сплату судового збору в розмірі 730,37 грн..

Статтею 137 ЦПК України визначено поняття витрат на правничу допомогу та порядок їх відшкодування, у відповідності до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

Так, позивачем ставилось питання про стягнення з відповідача на корить їх суми понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 20000 грн.

На підтвердження понесення таких витрат надано наступні докази: - Договір № 05-03/2021 про надання правничої допомоги від 05 березня 2021 року, укладений між ТОВ «Вердикт Капітал» та АО «Лігал Ассістанс» (а.с.72-75); платіжне доручення № 195390019 від 02.04.2021 року на суму 200000 грн. (а.с.78); заявку на надання юридичної допомоги № 15 від 08.03.2021 року на суму 20000 грн (надані послуги - надання усної консультації з приводу можливості стягнення боргу в позасудовому порядку - 1500 грн., надання усної консультації з приводу можливості стягнення боргу в судовому порядку - 1500 грн., надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти - 9000 грн (3 години), складення позовної заяви про стягнення боргу, підготовка та друк необхідних документів - 8000 грн (4 години) (а.с.78); Витяг з Акту № 1 про надання юридичної допомоги від 29.03.2021 року на суму 20000 грн. (список наданих послуг та витрачений час є аналогічним наведеному вище, а.с.78).

При цьому, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, колегія суддів, з урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), задоволення позову на 12,87 %, враховуючи, що адвокатом фактично було складено лише позовну заяву, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) - 9 годин, ціни позову 39020.45 грн. (спір є малозначним), колегія суддів вважає, що розмір гонорару в 20000 грн. є необґрунтованим та явно завищеним, оскільки сума гонорару адвоката лише в суді першої інстанції складає майже половину ціни позову, при тому, що адвокатом було підготовлено лише позовну заяву, на що витрачено порівняно невеликий проміжок часу. У судовому засіданні адвокат інтереси позивача не представляв.

Окрім того, оскільки позові вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати на правничу допомогу мають бути стягнуті пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для зменшення суми витрат відповідача на правничу допомогу до 2575 грн., виходячи з пропорційності розміру задоволених позовних вимог та дотриманням вимог співмірності, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною один якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення вимог ТзОВ «Вердикт Капітал» та стягнення з відповідача. на користь позивача 4840 грн. 89 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту - 3572.40 грн., заборгованість за відсотками - 600 грн., нараховані 3% річних - 204.06 грн. та втрати від інфляції 464.43 грн., у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 4840 грн. 89 коп. тавитрат по сплаті судового збору в сумі 730.37 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2575 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпролздержинська Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року скасувати та прийняти нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за Кредитним договором № 500958407 від 01.09.2014 року задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 500958407 від 01.09.2014 року в сумі 4840 грн. 89 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3572.40 грн., заборгованість за відсотками - 600 грн., нараховані 3% річних - 204.06 грн. втрати від інфляції 464.43 грн..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» судовий збір 730.37 грн з та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2575 грн..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 червня 2022 року.

Головуючий: А.П.Барильська

Судді: Н.М.Деркач

Т.Р.Куценко