Провадження №2/447/234/22
Справа №447/2647/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

08.11.2022 Миколаївський районний суд Львівської області в складі судді Головатого А.П., за участю секретаря судового засідання Венгер Л.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаїв Львівської області у порядку загального позовного провадження справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Процесуальні дії у справі.

03.09.2014 на адресу суду надійшла позовна заява представника ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, у якому просить у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №LVH9GА від 18.03.2008 у розмірі 78 052.84 [Долар США], що за курсом 11.87 відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.06.2014 складає 926 487.22 грн., звернути стягнення на квартиру загальною площею 79.10 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №LVH9GА від 18.03.2008) Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Крім того просить виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предметі іпотеки) та стягнути з відповідача судові витрати у справі. В обґрунтування позову представник позивача посилався на те, що відповідно до укладеного договору №LVH9GА від 18.03.2008, ОСОБА_2 18.03.2008 отримала кредит у розмірі 29 144,00 доларів США зі сплатою 12 відсотків річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення 18.03.2028. Відповідно до визначених умов договору, погашення заборгованості повинно відбуватися щомісячним платежем. У порушення зазначених норм закону та умов договору третя особа зобов`язання за договором не виконала, що призвело до збитків позивача, що виразилися у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та понесення витрат по сплаті податків та інших обов`язкових платежів із цих коштів. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, третя особа станом на 02.06.2014 має таку заборгованість: 78 052.84 доларів США, яка складається з наступного: 24 405.96 доларів США заборгованість за кредитом; 18 900.86 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом; 594.64 доларів США заборгованість за комісією за користуванням кредитом; 30 414.52 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 21.06 доларів США штраф (фіксована частина), 3 715.80 доларів США штраф (процентна складова). У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 18.03.2008 ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідач ОСОБА_1 уклали договір іпотеки №LVH9GА. Згідно з договором іпотеки, відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 79.10 кв.м, житловою площею 51.00 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить відповідачу ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 173 215,00 гривень..

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 04.09.2014 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

25.02.2015 Миколаївським районним судом Львівської області ухвалено заочне рішення у справі за даним позовом. Вказаним рішенням позов задоволено частково, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №LVH9GА від 18.03.2008 у розмірі 78052.84 [Долар США], що за курсом 11.87 відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.06.2014 року складає 926 487.22 грн., звернено стягнення на квартиру загальною площею 79.10 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №LVH9GА від 18.03.2008) Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Крім цього, ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача судові витрати в розмірі 2 009,70 грн.

09.11.2015 ухвалою Апеляційного суду Львівської області постановлено відмовити у відкритті апеляційного провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 25.02.2015.

16.07.2020 на адресу Миколаївського районного суду Львівської області надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у вищевказаній цивільній справі.

Ухвалою суду від 03.08.2020 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду постановлено залишити без розгляду.

06.12.2021 на адресу Миколаївського районного суду Львівської області надійшли матеріали справи та постанова Львівського апеляційного суду від 22.07.2021, якою вищевказану ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 03.08.2020 скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

09.12.2021 Миколаївським районним судом Львівської області постановлено ухвалу, якою ОСОБА_1 поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 25.02.2015 у справі №447/2647/14-ц, заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 25.02.2015 у справі №447/2647/14-ц за позовом ПАТ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 13.01.2022 вищезазначену заяву ОСОБА_1 задоволено, скасовано заочне рішення Миколаївського районного суду Львівської області 25.02.2015 у справі №447/2647/14-ц за позовом ПАТ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки. Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Сторонам надано строк для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень. Третій особі роз`яснено право подати письмові пояснення щодо позову або відзиву.Крім того, сторонам роз`яснено про наявність обов`язку повідомити суд про всі відомі їм рішення судів, а також про всі відомі їм незавершені судові провадження, що стосуються предмету спору.

Позивач 27.01.2022 отримав ухвалу суду від 13.01.2022 засобами поштового зв`язку, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося до суду (т. 4 а.с. 74).

Представник відповідача, відповідач та третя особа ухвалу суду від 13.01.2022 отримали 25.01.2022 та 07.02.2022 відповідно (т. 4 а.с. 39, 40, 75).

31.01.2022 на адресу суду надійшов відзив, у якому представник відповідача та третьої особи адвокат Гитченко С.О. просить відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», оскільки позивач пропустив строк позовної давності. В обґрунтування вказаної позиції покликається на те, що позивач, звернувшись 24.12.2010 до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі №2-6571/11 з позовом про дострокове стягнення всього тіла кредиту, процентів та іншої заборгованості за кредитним договором №LVH9GА від 18.03.2008, на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, змінив строк повернення всієї суми кредиту, процентів за кредитним договором на 24.12.2010, таким чином, відлік трирічного строку позовної давності почався із моменту звернення позивача до суду 24.12.2010, а закінчився 25.12.2013. Відтак, звернувшись 03.09.2014 із даним позовом до Миколаївського районного суду Львівської області позивач пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Крім того, представник відповідача покликається на те, що 18.04.2011 рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі №2-6571/11 дострокового стягнено все тіло кредиту, відсотки, комісії, пені, нараховані станом на 28.10.2010 за кредитним договором №LVH9GА від 18.03.2008. Отже, у позивача не було підстав для нарахування процентів та пені за вказаним договором. Тому позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за заборгованість за період з 01.05.2008 по 02.06.2014 становлять повторне стягнення всієї суми заборгованості, що була стягнена рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі №2-6571/11. Враховуючи наведене, право кредитора нараховувати відсотки за кредитом припинилося у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Представник відповідача та третьої особи додатково вказав, що позивачем безпідставно нараховувалися 15,12 % річних, що не відповідає п. 8.1 Кредитного договору та суперечить ст. 1054 ЦК України, оскільки п. 8.1 Договору не передбачено такої відсоткової ставки (т. 4 а.с. 41-71).

Ухвалою суду від 17.03.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

24.05.2022 на адресу суду надійшла відповідь на відзив разом із клопотанням про продовження строку на подання відзиву (т. 4 а.с. 94-104). Представник позивача навів обґрунтування аналогічні викладеним у позовній заяві, а також зазначив, що банком надані докази, що підтверджують факт укладення кредитного договору та наявність невиконаних кредитних зобов`язань. Покликався також на те, що 18.04.2011 рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська такі докази визнано належними, а клієнт визнав підписання даного договору та визнав заборгованість у повному обсязі. Вказав, що обставини, на якій покликається відповідач у відзиві не відповідають дійсності, а позовні вимоги банку підлягають до задоволення у повному обсязі. Стосовно зміни відсоткової ставки зазначив, що з 06.10.2008 банком збільшено відсоткову ставку до 15,12 % річних. Пунктом 2.3.1. кредитного договору сторонами було передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон`юнктури грошових ресурсів в Україні. На підставі наведеного банком було прийнято вказане рішення, про яке позичальника було повідомлено листом. Щодо строку позовної давності представник банку вказав, що відповідно до п. 5.5 умов договору, строк позовної давності за кредитним договором був збільшений до 5 років. Таким чином, на його думку, враховуючи, що строк виконання зобов`язань закінчується 18.03.2028, то позивач звернувся до суду із даним позовом у серпні 2014 року до спливу позовної давності. Враховуючи наведене, просить позов задоволити у повному обсязі.

01.08.2022 на адресу суду надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог (т. 4 а.с. 115-129).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Заяву про зменшення позовних вимог суд не бере до уваги, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду з заявою про зменшення позовних вимог, на даній стадії судового розгляду справи не допускаються зміни, наведені у заяві. Зазначена цивільна справа розглядається у порядку загального позовного провадження, а 17.03.2022 постановлено ухвалу щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Належним чином повідомлені сторони у судове засідання не з`явилися (т. 4 а.с. 153-156).

Від сторін заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, інших заяв чи клопотань не подавали.

Суд звертає увагу на те, що сторонами неодноразово було направлено заяви щодо відкладення судових засідань.

Частинами 1, 2 та 5 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Таким чином, враховуючи те, що сторони не з`явилися у судове засідання, від останніх не надходило жодних заяв чи клопотань, беручи до уваги тривалість розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення за наявними у справі матеріалами.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Наведене узгоджується із правовою позицією, висловленою ВС у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.10.2020 у справі №361/8331/18, провадження №61-22682св19.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд встановив:

18.03.2008 між Публічним акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», та ОСОБА_2 (третя особа) укладено кредитний договір №LVH9GА (т. 1 а.с. 15-20).

Відповідно до вищевказаного Договору, банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 18.03.2008 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.03.2028 включно у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 29 144,00 доларів США на наступні цілі: 24 000,00 доларів США на споживчі цілі, а також 5 144,00 доларів США на сплату страхових платежів, визначних Договором.

Відповідно до п. 8.3. Договору, забезпеченням виконання позичальником зобов`язання за даним договором виступає іпотека 4-кімнатної квартири загальною площею 79,10 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Додатком №1 до кредитного договору №LVH9GА від 18.03.2008 сторонами кредитором та позичальником визначено загальну вартість кредиту (т. 1 а.с. 18).

Додаток №2 становить графік погашення кредиту ОСОБА_2 за кредитним договором №LVH9GА від 18.03.2008 (т. 1 а.с. 18 (зворот) - 20).

Відповідно до копії квитанції від 18.03.2008, на рахунок ОСОБА_2 , визначений кредитним договором №LVH9GА від 18.03.2008, перераховано 24 000,00 доларів США (а.с. 21).

Крім того, 06.09.2006 між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», , як іпотекодержателем та ОСОБА_2 як позичальником, ОСОБА_1 як майновим поручителем укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області Алєксєєвою Г.М., зареєстрований у Реєстрі за №1378, серії ВКІ №859746 (т. 1 а.с. 22-25).

Згідно умов вищевказаного Договору, цей договір іпотеки забезпечує виконання зобов`язань позичальника перед іпотекодержателем за кредитним договором №LVH9GА від 18.03.2008, стосовно повернення кредиту, наданого у вигляді не поновлювальної лінії у сумі 29 144,00 доларів США, яка включає суми на придбання нерухомості/під заставу нерухомості, сплату страхових платежів на строк з 18.03.2008 по 18.03.2028 включно.

Відповідно до п. 33.3. Договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно: 4-кімнатна квартира загальною площею 79,10 кв.м, житлова площа 51,00 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 23.10.2007 приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області Алєкєєвою Г.М., реєстр №3897, та зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності 24.10.2007 Стрийським міським бюро технічної інвентаризації, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16397735 від 24.10.2007 реєстраційний номер 15158173, та записаного в реєстрову книгу №1, запис №129.

Згідно п. 33.4. Договору іпотеки, вартість предмету іпотеки визначається сторонами у сумі 173 215,00 грн.

За домовленістю сторін на предмет іпотеки нотаріусом накладається заборона відчуження (п. 32 Договору іпотеки).

Відповідно до розділу 2 Договору іпотеки, сторонами визначено підстави іпотекодержателя, з настанням яких такий має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

У розділі 3 Договору іпотеки передбачено порядок звернення стягнення і реалізації предмету іпотеки.

18.03.2008 приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області Алєксєєвою Г.М. накладено заборону відчуження квартири (зареєстровано в Реєстрі за №1380), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 до припинення договору іпотеки (т. 1 а.с. 25 зворот).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2011 у справі №2-6571/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості позов задоволено, ухвалено стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №LVH9GА від 18.03.2008 263 197,58 грн. та штраф у розмірі 13 409,87 грн., а разом 276 607,45 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат у справі. Рішення набрало законної сили 29.04.2011 (т. 4 а.с. 52-53).

Вказаним рішенням суду встановлено, що між позивачем та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №LVH9GА від 18.03.2008, за умовами якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 29 144 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення не пізніше 18.03.2028, що підтверджується копією зазначеного договору та додатковими угодами до нього. Крім того, у рішенні суду йдеться про те, що 18.03.2008 ОСОБА_2 на виконання договору №LVH9GА від 18.03.2008 отримала від позивача суму кредиту в розмірі 24 000 доларів США, зазначену в кредитному договорі. Також рішенням встановлено, що у відповідача ОСОБА_2 перед позивачем виникла заборгованість по сплаті основної суми кредиту, нарахованих за користування останнього відсотками, комісії за користуванням кредитними коштами, а також пені за порушення зобов`язань відповідача щодо погашення кредиту за кредитним договором №LVH9GА від 18.03.2008, яка, станом на 28.10.2010 становила 33 274,03 доларів США, що у гривневому еквіваленті дорівнює 263 197,58 грн. (із розрахунку за курсом НБУ 7,91 грн. станом на 28.10.2010), окрім того, за умовами кредитного договору відповідач повинен сплатити штраф у розмірі 13 409,87 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача ОСОБА_2 за вказаним договором становить 276 607,45 грн.

Водночас, у рішенні суду йдеться про те, що 25.10.2010 між відповідачем ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» та позивачем був укладений договір поруки, за умовами якого ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» зобов`язалось відповідати перед позивачем за виконання відповідачем своїх обов`язків за укладеним договором, що підтверджується копією зазначеного договору.

Оцінка суду.

Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами ЦК України, а також Законом України «Про іпотеку».

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

З підстав, встановлених статтею 11 ЦК України виникають зобов`язання (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані його позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо.

Положеннями ст. 525 ЦК України передбачено неможливість односторонньої відмови від виконання зобов`язання або його зміна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, заставою (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 591 ЦК України).

У силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Законодавством, що регулює іпотеку, є Закон України «Про іпотеку», яким, зокрема, врегульовано задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки. Так, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (ст. 33 Закону).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 7 цього Закону, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Стаття 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає повідомлення про порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору; за змістом даної норми матеріального права обов`язковість письмової вимоги про усунення порушення передбачена для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору; що ж до реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку, то не надіслання такої вимоги не є перешкодою для звернення до суду.

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 02.06.2014 заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №LVH9GА від 18.03.2008 становить 78 052,84 доларів США, яка складається з наступного: 24 405.96 доларів США заборгованість за кредитом; 18 900.86 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом; 594.64 доларів США заборгованість за комісією за користуванням кредитом; 30 414.52 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 21.06 доларів США штраф (фіксована частина), 3 715.80 доларів США штраф (процентна складова).

Водночас, згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2011 у справі №2-6571/2011 було стягнуто заборгованість за кредитним договором №LVH9GА від 18.03.2008 станом на 28.10.2010 у розмірі 33 274,03 доларів США, що у гривневому еквіваленті дорівнює 263 197,58 грн. (із розрахунку за курсом НБУ 7,91 грн. станом на 28.10.2010) та штраф у розмірі 13 409,87 грн., а разом 276 607,45 грн.

За змістом позовних вимог представник позивача просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №LVH9GА від 18.03.2008, станом на 02.06.2014, що становить 78 052,84 доларів США, яка складається з наступного: 24 405.96 доларів США заборгованість за кредитом; 18 900.86 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом; 594.64 доларів США заборгованість за комісією за користуванням кредитом; 30 414.52 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 21.06 доларів США штраф (фіксована частина), 3 715.80 доларів США штраф (процентна складова).

Дана заборгованість є необґрунтованою з огляду на наступне.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася невиплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку в разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України.

Пред`явлення 24.12.2010 АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 позовних вимог про стягнення боргу за кредитним договором до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у порядку дострокового погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України про стягнення заборгованості станом на 28.10.2010 у загальній сумі 33 274,03 доларів США (263 197,58 грн.) та ухвалення 18.04.2011 за цими вимогами в справі №2-6571/2011 судового рішення про стягнення з заборгованості за кредитним договором №LVH9GА від 18.03.2008 свідчить про те, що позивач використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, та сплати процентів і на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, порядку сплати відсотків за користування кредитом.

Отже, після зміни банком строку виконання основного зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» втратив право нараховувати передбачені договором відсотки за користування кредитом.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України,цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Представником відповідача та третьої особи у справі заявлено про застосування строку позовної давності.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно із статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки суд не бере до уваги відповідь на відзив, яка була подана до суду із пропущенням процесуальних строків, встановлених законодавством, а суд не прийшов висновку щодо наявності підстав для поновлення таких, у заявах представника позивача, що були подані на етапах розгляду справи щодо скасування заочного рішення, заперечувалися доводи представника відповідача та третьої особи щодо пропущення банком строку позовної давності. Представник позивача покликався на те, що сторонами у кредитному договорі було збільшено строк позовної давності до 5 років.

Відповідно до умов кредитного договору №LVH9GА від 18.03.2008, а саме п. 5.5, терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (т. 1 а.с. 17).

Відтак, суд приходить висновку, що вказаний перелік вимог щодо застосування позовної давності сторонами не було збільшено, оскільки такий не підлягає розширювальному тлумаченню, є вичерпним, туди не включено вимоги щодо звернення стягнення предмету іпотеки.

Таким чином, суд застосовує положення законодавства щодо загальної позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Вказане узгоджується із позицією ВП ВС, викладеної у постановах: від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц, від 31.10.2018 у справі №367/6105/16-ц, від 07.11.2018 у справі №575/476/16-ц, від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 (пункт 73), від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц (пункт 80), від 05.12.2018 у справах №522/2202/15-ц (пункт 61), №522/2201/15-ц (пункт 62) та №522/2110/15-ц (пункт 61), від 07.08.2019 у справі №2004/1979/12 (пункт 71), від 18.19.2019 у справі №522/1029/18 (пункт 134), від 16.06.2020 у справі №372/266/15-ц (пункт 51).

АТ КБ «ПриватБанк» 24.12.2010 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №LVH9GА від 18.03.2008.

До Миколаївського районного суду Львівської області з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки АТ КБ «ПриватБанк» звернувся 30.08.2014, що стверджується відбитком штемпелю відділення поштового зв`язку.

Так, позичальник не виконав умов іпотечного договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати нарахованих відсотків, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки, однак банк, звернувшись 24.12.2010 до суду із позовом про стягнення заборгованості, змінив строк виконання зобов`язання із 18.03.2028 на 24.12.2010, тобто відлік строку позовної давності почався саме з моменту звернення до суду, а отже, банк, звернувшись до суду 30.08.2014 із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову внаслідок його пропуску.

При цьому, представник позивача заяв про поновлення пропущеного строку як і надання суду детального розрахунку своїх позовних вимог в межах строків позовної давності до суду не подавав, більше того, протягом розгляду справи закінчення такого строку позивачем заперечувався.

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить висновку, що позов не підлягає до задоволення, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов не підлягає до задоволення, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 3, 12, 76, 81, 82, 89, 141, 223, 247, 259, 264, 265 ЦПК України, ст. 11, 16, 256, 57, 261, 267, 509, 525, 526, 530, 546, 575, 589, 590, 591, 610 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 14360570.

Відповідач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Третя особа ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 18.11.2022.

Суддя Головатий А.П.