Справа № 199/3741/19
(2/199/38/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

06 липня 2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Богун О.О.,

при секретареві Ткаченко К.О.

за участю учасників справи:

Представника позивача ОСОБА_1

Представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , виданого 14.01.2017, ОСОБА_3 належить транспортний засіб, автомобіль марки «Ford Focus 1.6і», 2010 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , сірого кольору. В якому на час придбання в якості палива використовувався бензин.

Через деякий час, позивачка вирішила переобладнати автомобіль, шляхом встановлення газобалонного обладнання. Через мережі Інтернет, на сайті «Всі СТО» була розміщена реклама сторінки СТО ГБО СЕРВІС за адресою: вул. Академіка Образцова, 45-а м. Дніпро, директор якого є відповідач по справі ОСОБА_4 . Ознайомившись з наданими послугами, позивач довідалася, що СТО ГБО СЕРВІС займається також продажем, встановленням та обслуговуванням ГБО в м. Дніпрі. Після чого, позивач зателефонувала в вищезазначену компанію та спілкувалася з директором ОСОБА_4 пояснила, звідки отримала інформацію. Після чого останній запропонував приїхати з автомобілем для його огляду.

Для консультації та практичної допомоги в даному питанні, позивач звернулася до свого знайомого ОСОБА_5 , який був знайомий з ОСОБА_4 . Після чого, в кінці квітня 2017 року, позивач з ОСОБА_5 поїхали на СТО ГБО СЕРВІС за адресою: вул. Академіка Образцова, 45-а м. Дніпро, де було розміщено бокс на якому розміщене оголошення «ГБО СЕРВІС».

ОСОБА_4 було оглянуто автомобіль позивача та він погодився на установку ГБО. Вартість виконання замовлення з урахуванням обладнання та виконання робіт складала 10 500 грн. При цьому між позивачем та відповідачем була домовленість, що позивач сплачує аванс у розмірі 3 200 грн. до початку робіт, а решту після виконання роботи. 25.04.2017, позивач перерахувала аванс за встановлення газобалонного обладнання у розмірі 3 200 грн. на банківську карту ОСОБА_4 18 травня 2017 року, позивач, разом з ОСОБА_5 привезла свій автомобіль на СТО ОСОБА_4 , який згодом повідомив, що до кінця цього дня, роботи щодо встановлення газобалонного обладнання будуть виконанні та що автомобіль позивач теж зможе забрати 18.05.2017. Цього ж дня, позивача на СТО привезла подруга ОСОБА_6 , яка надала позивачу в борг кошти, щоб вона здійснила розрахунок з відповідачем. ОСОБА_5 , приїхав на СТО разом із ОСОБА_7 ..

ОСОБА_4 продемонстрував встановлене обладнання, роз`яснив, як проводиться заправка та перемикання із одного виду пального на інший. Однак, комплект документів для реєстрації обладнання ОСОБА_4 позивачу не надав, пояснив це тим, що не весь комплект документів оформлені на теперішній час, але найближчим часом документи будуть готові та вручені позивачу. Позивач, в присутності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повністю розрахувалася з ОСОБА_4 , передавши йому суму в розмірі 7 300 грн.

Після початку експлуатації автомобіля, позивач протягом травня-червня 2017 року приїздила до СТО для регулювання обладнання. З боку ОСОБА_4 ніяких зауважень не було. Однак, через два тижні виникла проблема, а саме не відбувалося належним чином переключення з бензину на газ, а також при закритих вікнах, дверцях, включеному працюючому двигуні, включаючи кондиціонер, в салоні відчувався запах газу. Позивач з цього приводу звернулася до ОСОБА_4 , який повідомив, що це не недолік, а нормальне явище, це відпрацьовані гази, які через пічку та кондиціонер можуть потрапляти в салон автомобіля.

В липні 2017 року, позивач полетіла на відпочинок до Тунісу. До м.Києва та назад, позивача, на належному їй автомобілі відвозив ОСОБА_5 . Під час поїздки знову виникли неполадки із газобалонним обладнання. В телефонному режимі позивач неодноразово зверталася до відповідача з приводу вирішення даного питання, однак позитивних результатів не було. Після повернення з м. Києва, ОСОБА_5 , для усунення недоліків роботи газобалонного обладнання узгодив із ОСОБА_4 , огляд автомобіля позивача. Проблема була усунена, шляхом заміни двох фільтруючих елементів. Після цього, транспортний засіб не експлуатувався до жовтня 2017 року. В кінці жовтня 2017 року, знову виникла проблема із запахом в салоні автомобіля, після чого позивач знову звернулася до відповідача, який повідомив, що витоку газу не виявлено. В цей же період, ОСОБА_4 передав позивачу, необхідні для реєстрації встановлення газобалонного обладнання, стягнувши додатково з позивача 250 грн. за видачу документів. Однак, документи були видані не від СТО ГБО СЕРВІС, але ОСОБА_4 завірив позивача, що для реєстрації дане питання не має значення.

13 березня 2018 року близько 08-00 годин, позивач на належному їй автомобілі рухалася по вул. Марії Лисиченко в м. Дніпрі. Прямуючи до лікарні, де остання перебувала на лікуванні у зв`язку із збереженням вагітності. Під час руху раптово виникло загорання автомобіля, після чого, позивач зупинилася на узбіччі будинку №33 по вул. Петра Бикова та вийшла із автомобіля, при цьому викликавши підрозділ ДСНС України в Дніпропетровській області, які усунули наслідки пожежі.

Згідно із актом про пожежу, пожежею знищено: моторний відсік та салон автомобіля, колеса автомобіля та кузов. Загальна площа пожежі склала близько 5 кв.м. Загиблі та травмовані внаслідок пожежі відсутні. Матеріальні збитки від пожежі та причини пожежі встановлюються.

Оскільки, автомобіль було пошкоджено, ОСОБА_5 визвав евакуатор та автомобіль було перевезено на територію гаражно-будівельного кооперативу «Темп».

14.03.2018, позивач звернулася до дослідно-випробувальної лабораторії аварійно рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області для встановлення причини пожежі.

Згідно наданого Технічного висновку №31/2018 щодо ймовірності причини виникнення пожежі, яка сталася 13.03.2018 у легковому автомобілі марки «Ford Focus 1.6і», 2010 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , встановлено: осередок пожежі, що сталася 13.03.2018 знаходиться у правій частині внутрішнього простору моторного відсіку автомобіля у місці розташування газового редуктора; найбільш вірогідна причина пожежі виникнення горіння внаслідок розгерметизації газової паливної системи автомобіля.

Після чого, позивач звернулася до Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз із заявою про проведення експертизи. Згідно наданого Висновку №1375-18 від 11.04.2018 встановлено, що на вищезазначеному автомобілі було встановлено газове обладнання, в якості палива використовувався зріджений нафтовий газ пропан-бутан. Осередок пожежі-горіння виникло у внутрішньому просторі моторного відсіку автомобіля у місці розташування газового редуктора. Викладене свідчить, що роботи по встановленню газобалонного обладнання на належний позивачу автомобіль були виконані з істотними недоліками при неналежній установці газобалонного обладнання з неналежним від регулюванням переключення виду палива, що привело до розгерметизації газової паливної системи автомобіля, виникнення пожежі, пошкодження автомобіля та завдання позивачу матеріальної шкоди.

Після пожежі та пошкодження автомобіля для вирішення питання про направлення претензії про відшкодування шкоди, позивачу стало відомо, що СТО ГБО СЕРВІС, за адресою: м. Дніпро, вул. Академіка Образцова, 45-а взагалі не існує, а відповідач ОСОБА_4 не є директором СТО ГБО СЕРВІС та не зареєстрований як фізична особа-підприємець. Як виявилося після пожежі, позивачка, фактично укладала договір на установку газобалонного обладнання з фізичною особою ОСОБА_4 , тому відповідальність в даному випадку покладається на відповідача.

Для визначення розміру завданої позивачу шкоди, остання 15.03.2018 звернулася із заявою про проведення судової експертизи до судового експерта Пилипенко А.І. Висновком експерта №04/18 від 20.03.2018 встановлено, що матеріальна шкода завдана власнику автомобіля марки «Ford Focus 1.6і», 2010 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 в результаті його пошкодження складає 201 334,10 грн.

Крім того, даними діями відповідача, позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, оскільки, 03.03.2018 позивач дізналася про свою вагітність та саме, 13.03.2018, в день виникнення пожежі автомобіля, позивач прямувала до лікарні. Після виникнення пожежі, позивач перенесла сильний стрес, що в свою чергу призвело до змін в її фізичному стані почалися болі внизу живота та погіршилися аналізи, що призвело до втрати дитини. Така втрата для позивача є дуже тяжка та на теперішній час позивач знаходиться під наглядом лікаря-психіатра. Позивач вважає, що саме діями відповідача їй спричинено матеріальну та моральну шкоду.

На підставі зазначеного, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. та матеріальну шкоду у розмірі 201 334,10 грн., а всього 301 334,10 грн.; судові витрати по справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2019, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О.

Ухвалою суду від 08.05.2019 забезпечено позов, шляхом заборони на відчуження, реалізацію, передачі іншим особам та переоформленню документів на нерухоме майно, а саме: квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_4 .

Ухвалою від 21.05.2019 відкрито провадження по справі та визначено проводити слухання по справі за правилами загального позовного провадження та по справі розпочато підготовче судове засідання. (том №1 а.с.102).

Ухвалою від 17.07.2019 задоволено клопотання позивача щодо витребування доказів. (том №1 а.с.164).

Ухвалами суду від 17.07.2019 по справі призначено судово-медичну та судову пожежно-технічну експертизи. Провадження по справі зупинено до закінчення проведення експертизи. (том №1 а.с.165-168).

Ухвалою суду від 18.05.2020 витребувані докази по справі. (том 2 а.с.116-117).

Ухвалою суду від 14.07.2020 відмовлено у клопотанні представника позивача щодо витребування доказів (том №2 а.с.152).

Ухвалою суду від 16.11.2020 повторно призначено по справі судову пожежно-технічну експертизу (том №2 а.с.206).

30.11.2020 позивачем подано апеляційну скаргу на Ухвалу суду від 16.11.2020.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28.01.2021 Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2020 про призначення експертизи скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. (том №2 а.с.225-231).

Ухвалою суду від 04.02.2021 поновлено провадження по справі, справа призначена у підготовче судове засідання. (том №2 а.с.235).

Ухвалою суду від 12.04.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача щодо проведення додаткової судової пожежно-технічної експертизи. (том №3 а.с.10, 15-16).

Ухвалою суду від 12.04.2021 закрито підготовче провадження по справі та справа призначена до розгляду по суті позовних вимог. (том №3 а.с.11).

Представник позивача Терещенко Т.М. у судовому засіданні надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягала.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні проти позову заперечував у повному обсязі, надавши відзив на позов та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивачем не надано належних доказів, що саме ОСОБА_4 їй спричинено матеріальну та моральну шкоду, відповідно до вимог чинного законодавства України. (том №1 а.с.132-139).

Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , виданого 14.01.2017, ОСОБА_3 належить транспортний засіб, автомобіль марки «Ford Focus 1.6і», 2010 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , сірого кольору.

З позовної заяви вбачається, що позивачка вирішила переобладнати автомобіль, шляхом встановлення газобалонного обладнання. Через мережі Інтернет, на сайті «Всі СТО» була розміщена реклама сторінки СТО ГБО СЕРВІС за адресою: вул. Академіка Образцова, 45-а м. Дніпро, директор якого є відповідач по справі ОСОБА_4 , яким нібито було встановлено газобалонного обладнання 18.05.2017, однак будь-яких доказів з цього приводу позивачем суду не надано.

13.03.2018 під час руху на автомобілі марки «Ford Focus 1.6і», 2010 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 в моторному відсіку автомобіля виникла пожежа, яка була усунута ДНСН у Дніпропетровській області.

Ухвалами суду від 17.07.2019 по справі призначено судово-медичну та судову пожежно-технічну експертизи.

Згідно Висновку №3371-19 від 23.12.2019 судової пожежно-технічної експертизи зазначено, що в результаті проведених досліджень встановлено, що на автомобілі «Ford Focus», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , було встановлено газове обладнання, в якості палива використовувався зріджений нафтовий газ пропан-бутан. «Осередок» пожежі-горіння виникло у внутрішньому просторі моторного відсіку автомобіля у місці розташування газового редуктора. Згідно проведених обстежень та наданих матеріалів встановлено: на місці виникнення пожежі відсутні ознаки короткого замикання електропроводки. Тому версія виникнення пожежі від короткого замикання електропроводки не знайшли підтвердження. Враховуючи вищевикладене, обставини, що передували виникненню пожежі та її розвиток у просторі і часі можливо зробити висновок, що найбільш вірогідною причиною виникнення горіння є розгерметизація газової паливної системи автомобіля. Газова суміш загорається легше ніж бензинова. Витік газу привів до загорання газоповітряної суміші та виникнення пожежі. (том №2 а.с.13-37).

У Висновку експерта судово-медичної експертизи №234 від 15.01.2020 встановлено, що 13.03.2018, після дорожньо-транспортної події, викликаної горінням (пожежею) автомобіля, в якому знаходилась потерпіла ОСОБА_3 , спостерігається різке зниження рівня хор іонічного гонадотропного гормону людини, що посприяла стресова ситуація, що призвело до мимовільного аборту; за даними медичної документації видно, що в подальшому та на момент проведення даної комісійної судово-медичної експертизи, ОСОБА_3 перебуває під лікарським наглядом з діагнозом «Змішана тривожно-депресивна реакція, обумовлена розладом адаптації». (том №2 а.с.41-50).

Тобто, відповідно до Висновку №3371-19 від 23.12.2019 судової пожежно-технічної експертизи та Висновку комісійної судово-медичної експертизи №234 від 15.01.2020 не вбачається, що саме відповідачем спричинено матеріальні та моральні збитки позивачу.

Відповідно до Порядку переобладнання транспортних засобів, затвердженого постановою КМУ від 21.07.2010 №607 зазначено, що переобладнання транспортного засобу для роботи на газовому

моторному паливі та альтернативних видах рідкого і газового палива

проводиться суб`єктом господарювання, який має свідоцтво про

погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення

безпеки дорожнього руху на відповідний вид переобладнання.

До переобладнання транспортного засобу власник або його

представник подає транспортний засіб за місцем реєстрації такого

засобу для проведення огляду територіальним органом з надання

сервісних послуг МВС, за результатами якого отримує відповідний

акт, складений за формою, установленою МВС.

Для переобладнання транспортного засобу в індивідуальному

порядку власник або його представник подає до спеціально

уповноваженої організації заяву про погодження переобладнання

транспортного засобу (далі - заява про погодження), в якій

зазначаються відомості про транспортний засіб, вид переобладнання,

а також технічна та інша інформація, необхідна для проведення

переобладнання.

До заяви про погодження додаються копії свідоцтва

про реєстрацію транспортного засобу та акта проведення його

огляду.

Спеціально уповноважена організація розглядає заяву про

погодження і визначає технічну можливість та умови (вимоги)

переобладнання транспортного засобу з урахуванням того, що його

конструкція повинна відповідати вимогам щодо забезпечення безпеки

дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища. Строк розгляду заяви про погодження не повинен перевищувати 10 робочих днів за умови подання документів, передбачених пунктом

5 цього Порядку. У разі коли подані документи оформлені неналежним чином або містять недостовірну інформацію, власник або його представник має право після усунення зазначених недоліків повторно подати заяву про погодження, яка розглядається в установленому порядку.

За результатами розгляду заяви про погодження спеціально

уповноважена організація видає документ про погодження або надає

обґрунтовану відмову в погодженні переобладнання транспортного

засобу.

До спеціально уповноважених організацій належать: державне підприємство "ДержавтотрансНДІпроект"; Головний сервісний центр МВС.

У документі про погодження зазначаються відомості про транспортний засіб і його власника, вид та умови (вимоги)

переобладнання транспортного засобу з урахуванням того, що

конструкція переобладнаного транспортного засобу повинна

відповідати вимогам правил, нормативів і стандартів України.

Відповідно до п. 37 Постанови КМУ від 07 вересня 1998 року №1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України

від 23 грудня 2009 р. № 1371) «Про затвердження Порядку

державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку

автомобілів, автобусів, а також самохідних машин,

сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів,

марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок,

інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», зазначено, що Державна реєстрація (перереєстрація) переобладнаних транспортних засобів проводиться на підставі документів про відповідність їх вимогам безпеки дорожнього руху та документів, що підтверджують правомірність придбання встановлених кузовів (рам), які мають ідентифікаційні номери (у разі їх заміни). Документами про відповідність переобладнаних транспортних засобів вимогам безпеки дорожнього руху є: для транспортних засобів, переобладнаних на підприємствах, - свідоцтво про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, видане згідно з пунктом 22 цього Порядку на відповідний вид переобладнання, що подається разом з актом приймання-передачі транспортного засобу за формою згідно з додатками 3, 4 і 6; для транспортних засобів, переобладнаних в індивідуальному порядку, - акт технічної експертизи за формою згідно з додатком 5 або сертифікат відповідності, виданий випробувальною лабораторією (центром), що має атестат акредитації відповідної галузі та повноваження щодо проведення перевірки технічного стану транспортних засобів, органом з оцінки відповідності, що визнаний та призначений в установленому порядку проводити процедуру сертифікації транспортних засобів, чи підприємством, що має сертифікат відповідності державної системи сертифікації УкрСЕПРО з установлення відповідності конструкції переобладнаного транспортного засобу умовам (вимогам), викладеним у документі про погодження переобладнання. Переобладнання транспортних засобів для роботи на газових паливах здійснюється виключно суб`єктами господарювання, які мають свідоцтво про погодження конструкції транспортного засобу на відповідний вид переобладнання. Зазначені суб`єкти можуть проводити перевірку відповідності таких засобів вимогам технічних умов і технічної документації підприємства-виробника газобалонного обладнання.

Однак, позивачем до матеріалів справи не надано жодного доказу того, що нею виконані всі необхідні умови, передбачені чинним законодавством щодо встановлення газобалонного обладнання в автомобілі марки «Ford Focus», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить останній на праві власності.

Згідно частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з положеннями ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 1 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Як роз`яснено у п.п. 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

У відповідності до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не доведено належними доказами те, що їй завдана майнова та моральна шкода внаслідок дій саме відповідача ОСОБА_4 , причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача і шкодою, вина відповідача в заподіянні шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов"язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов"язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов"язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об"єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз"яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов"язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов"язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов"язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов"язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов"язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов"язковою для суду.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об"єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цивільного процесуального кодексу України.

Як передбачено нормою ст. 3 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

У ст. 8 Конституції України зазначено, що Конституція України має найвищу юридичну силу.

Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не довів тих обставин, на які він посилається у позові.

Згідно ч.1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до положень частин 9, 10 статті 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Згідно розяснень, викладених в пункті 10 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22 грудня 2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства заяв про забезпечення позову, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі то підлягають скасуванню заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 травня 2019 року, якою накладено заборону на відчуження, реалізацію, передачі іншим особам та переоформленню документів на нерухоме майно, а саме: квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 13.07.1998 року, на підставі Свідоцтва про право власності НОМЕР_5 від 15.03.2007 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір, однак, оскільки у позові відмовляється, то судовий збір необхідно віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 травня 2019 року, якою накладено заборону на відчуження, реалізацію, передачі іншим особам та переоформленню документів на нерухоме майно, а саме: квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 13.07.1998 року, на підставі Свідоцтва про право власності НОМЕР_5 від 15.03.2007 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дняйого проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення буде складено протягом десяти днів.

Суддя О.О. Богун

06.07.2022