Провадження № 2/127/1778/22
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

11 липня 2022 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т. П., розглянувши позовну заяву Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , які діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , про виселення,

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «Приватбанк» через представника за довіреністю Павлова В. А. звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , які діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , про виселення.

Зазначена позовна заява не відповідає вимогам, встановленим ст. 177 ЦПК України, а тому є підстави для залишення її без руху відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України з метою усунення недоліків.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

За змістом ч. 7 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частиною 3 ст. 58 ЦПК України визначено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Реалізація права на звернення до суду є процесуальною дією в суді та відповідно така дія має здійснюватися або самою особою у порядку самопредставництва, або її представником.

Тобто, процесуальне представництво юридичної особи може здійснюватись як в порядку самопредставництва, так і іншими особами представниками юридичної особи. У порядку самопредставництва юридичну особу може представляти за посадою її керівник або інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами. Відповідно, особа, яка представляє юридичну особу за довіреністю і виконує процесуальні дії на підставі повноважень, наданих їй довіреністю, виступає від імені цієї особи довірителя, а не в порядку самопредставництва.

З огляду на викладене представник, звертаючись до суду від імені керівника позивача на підставі виданої ним довіреності, не діє у такому разі як законний представник в порядку самопредставництва.

Представником же в суді може бути адвокат або законний представник (ч.1 ст. 60 ЦПК України). Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61цього Кодексу (ч.2 ст.60 ЦПК України).

Частиною 4 ст.19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є виселення осіб.

За предметом позову цивільна справа не є малозначною в силу процесуального закону.

Згідно з конструкцією норми ч. 6 ст. 19 ЦПК України суд може визнати малозначною справу незначної складності, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Такого переліку справ ЦПК не містить, але є перелік справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 ст. 274 ЦПК України).

Такими справами є: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, якщо справа не є малозначною в силу закону і не підпадає під вищевказаний перелік справ, суд має повноваження визнати її малозначною.

За позицією Верховного Суду (постанова від 27.12.2018 року по справі №589/3937/17) суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду; справа може бути визнана малозначною лише за постановлення ухвали суду про віднесення її до категорії малозначних; справа не може бути малозначною в силу закону, якщо серед позовних вимог наявні вимоги немайнового характеру.

Так, якщо позов містить немайнову вимогу, то справа за його розглядом не є малозначною поки суд не винесе ухвалу про віднесення справи до категорії малозначних.

Вказана справа не є малозначною, а тому позовна заява могла бути подана до суду позивачем особисто ( через самопредставництво юридичної особи) або адвокатом.

Вказана позовна заява подана представником за довіреністю, тобто вказана заява в порядку самопредставництва не подана. Адвокат же може представляти юридичну особу, з якою він перебуває у трудових відносинах, за умови укладання з такою юридичною особою договору про надання правової допомоги згідно із зазначеним законом. У такому випадку представництво інтересів юридичної особи здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги та не вважається виконанням працівником обов`язків, передбачених трудовим договором. При цьому повноваження такого адвоката як представника повинні підтверджуватися в загальному порядку належним чином оформленими довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

В цивільному процесі повноваження адвоката як представника підтверджуються відповідно до ч.4 статті 62 ЦПК України виключно довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

При цьому особа, яка здійснює представництво за довіреністю, в якій зазначено, що вона видана фізичній особі/ громадянину, повинна мати статус адвоката та отримати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Ордер же надається суду в оригіналі та повинен відповідати вимогам Положенням про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженим рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 № 41.

Відповідність оригінала копії ордеру може бути посвідчена тільки підписом судді, після чого копія приєднується до матеріалів справи, що узгоджується із Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (висновок Верховного Суду в справі №202/5348/18).

Із змісту позовної заяви убачається, що вона підписана Павловим В. А., як представником АТ КБ «Приватбанк» за довіреністю.

Між тим, всупереч вищенаведених норм законодавства, до поданої позовної заяви, не долучено належних і допустимих доказів щодо належного уповноваження цієї особи на вчинення процесуальних дій в інтересах АТ КБ «Приватбанк» щодо подання цього позову і ведення справи в суді, у розумінні статті 62 ЦПК України.

Долучена до заяви лише копія довіреності від 08.01.2020, видана Головою Правління банку, не може бути достатнім доказом, на підтвердження повноважень Павлова В. А., як представника юридичної особи по даній категорії справи.

З огляду на вищенаведене, позивачу необхідно надати суду документи, що підтверджують його повноваження на представництво інтересів АТ КБ «Приватбанк», згідно чинного законодавства, тобто у даному випадку як адвоката.

Окрім того, на виконання ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно з ч. 1, 2, 4, 5 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Відповідно до вимог Національного стандарту України ДСТУ 4163:2020 відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів: «Згідно з оригіналом» (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії.

Додані до позовної заяви копії документів не засвідчені в порядку, встановленому чинним законодавством.

Враховуючи, що позовна заява подана представником позивача за довіреністю, який на підтвердження своїх повноважень не надав документ, що підтверджує його повноваження як адвоката на представництво інтересів позивача у даній категорії справи, а подані копії позовної заяви оформленні з порушенням вимог щодо їх засвідчення належним чином, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачеві строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

На підставі викладеного та керуючись ст. 177, 185, 260, 261 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , які діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , про виселення - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків не більше п`яти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк заяву вважати неподаною та повернути позивачеві зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя