Провадження № 2/761/1980/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Путря Д.В.

представників позивача: ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ «Споживчий центр», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Григорчук Павло Васильович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває вказана справа, в якій ухвалою судді від 23.12.2021 р. відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.

До судового засідання представник відповідача подав клопотання про залишення без розгляду позовної заяви на підставі п..6. ч.1 ст. 257 ЦПК України. Зазначає, що згідно з п. 10.1 кредитного договору від 30.06.2020 з відповідачем укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, дана угода є чинною. Предметом позову є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому не виключений з підвідомчості третейського суду. Крім того, укладений кредитний договір не є договором споживчого кредитування, а спір не охоплюється регулюванням Закону України «Про захист прав споживачів».

В судовому засіданні представник позивача заперечив щодо задоволення клопотання, зазначив, що позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин, та розглядається із застосуванням Закону України «Про захист прав споживачів».

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 30.06.2020 між ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр» укладено кредитний договір № 30.06.2020-010001061. У пункті 1.2 даного договору сторони погодили, що кредит за даним договором не є споживчим, а даний договір не є договором про надання споживчого кредиту.

Пунктом 10.1 кредитного договору визначено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, окрім справ у спорах щодо захисту прав споживачів, підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про третейські суди», до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», третейські суди в порядку, передбаченому цим законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Згідно з п. 22 ст. 1 Законі України «Про захист прав споживачів», споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Статтею 11 цього Закону передбачено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 12.12.2018 по справі №755/11648/15-ц, кредитні договори, укладені фізичними особами з банками за своєю суттю є споживчими договорами і на них розповсюджуються положення Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому, частина 14 статті 6 Закону України «Про третейські суди» вказує на те, що третейські суди не мають права розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Велика Палата Верховного Суду виклала у своїй постанові положення про те, що, якщо договір, у тому числі кредитний, укладений на задоволення особистих потреб фізичної особи і не пов`язаний з підприємницькою діяльністю такої фізичної особи чи виконанням ним обов`язків як найманим працівником, такий договір є споживчим і наявність судового спору щодо цього договору не впливає на його характер, як споживчого, відтак і сам спір у будь-якому випадку стосується прав сторони договору, як споживача, а вирішення такого спору, незалежно від його ініціатора, має ґрунтуватися та враховувати і вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», тобто незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 4 ЦПК України, угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду допускається. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Кредитний договір № 30.06.2020-010001061 від 30.06.2020 р. за своїм змістом є договором про надання споживчого кредиту. Представником відповідача не надано доказів на підтвердження того, що кредит надавався позичальнику не для задоволення особистих потреб, він пов`язаний зі здійсненням ОСОБА_1 підприємницької діяльності чи виконанням ним обов`язків як найманим працівником.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що укладений між сторонами кредитний договір за своєю правовою природою є споживчим, у зв`язку з чим третейське застереження, викладене в п. 10.1 кредитного договору № 30.06.2020-010001061 від 30.06.2020 р. не може бути виконане, позивач не може бути позбавлений права розгляду справи в суді.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Законом України «Про третейські суди» виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), а тому у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про залишення позову без розгляду слід відмовити.

Керуючись Законами України «Про третейські суди», «Про захист прав споживачів», ст. 257 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні клопотання представника ТОВ «Споживчий кредит» від 31.12.2021 року про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до ТОВ «Споживчий центр», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Григорчук Павло Васильович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

У відповідності до вимог ст.353 ЦПК України ухвала суду оскарженю не підлягає.

Суддя: Осаулов А.А.