Справа № 587/302/22
РІШЕННЯ
04 листопада 2022 року м. Суми
Сумський районний суд Сумської області у складі:
головуючого судді Черних О.М.
за участю секретаря судового засідання Токаревої В.М.,
представника відповідача та третьої особи Драник Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до відділу Служби у справах дітей Нижньосироватської сільської ради (с. Н.Сироватка, вул. Сумська, 167, Сумського району), треті особи: Нижньосироватська сільська рада (с. Нижня Сироватка вул. Сумська, 167, Сумського району), Сумський центр соціально-психологічної реабілітації дітей області (м. Суми, вул. Ковпака, 37) про повернення дітей та припинення стягнення аліментів,
Стислий виклад позиції позивача
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відділу служби у справах дітей Нижньосироватської міської ради про повернення малолітніх дітей.
Позивачка обґрунтовувала позов тим, що вона є матір`ю малолітніх дітей: ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішенням Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області від 29 квітня 2021 року «Про вилучення та тимчасове влаштування малолітніх дітей до державного закладу» у неї відібрано дітей без позбавлення батьківських прав. Рішення ґрунтувалось на тому, що позивач зловживала спиртними напоями, ухилялася від виконання батьківських обов`язків.
ОСОБА_1 зазначила, що вона змінила спосіб життя, який призвів до відібрання у неї дітей, запевняє в тому, що буде докладати максимум зусиль для того, щоб діти мали належне виховання, були матеріально забезпечені, а їх права захищені. Зокрема, зазначила, що вона проживає в будинку з співмешканцем ОСОБА_6 та його матір`ю ОСОБА_7 , тобто має постійне житло, перебуває на обліку в центрі зайнятості, не вживає алкоголь. А тому просила суд повернути їй малолітніх дітей та припинити стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.
Представник відповідача та третьої особи Нижньосироватської сільської ради заперечувала проти позовних вимог, вказала, що повертати дітей позивачці є передчасним, оскільки остання не створила безпечних умов життя для своїх малолітніх дітей.
Позиція суду
Суд вислухавши сторін, дослідивши та давши оцінку письмовим доказам їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному об`єктивному та безпосередньому дослідженні їх під час судового розгляду вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області № 59 від 29 квітня 2021 року, малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , вилучено із сім`ї матері ОСОБА_1 та тимчасово влаштовано до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області терміном на 6 місяців (а.с. 9).
Рішенням Сумського районного суду Сумської області у справі № 587/1017/21 від 04 серпня 2021 року ухвалено відібрати неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від матері ОСОБА_1 , без позбавлення її батьківських прав. Крім того, вирішено стягувати з ОСОБА_1 на особистий рахунок в Державному ощадному банку України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 аліменти в розмірі Ѕ частини усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, щомісячно, починаючи стягнення з 03 червня 2021 року.

Відповідно до наведеного рішення ОСОБА_1 , не зареєстрована, але проживає за адресою: АДРЕСА_1 , має статус переселенки з Луганської області. ОСОБА_1 характеризується як людина, яка офіційно не працює, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не приділяє уваги малолітнім дітям, в будинку не підтримує належний санітарний стан, не приділяє уваги здоровому харчуванню дітей, виявляє агресію по відношенню до інших мешканців села. Відповідно до інформації Сумського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області ОСОБА_1 у 2020-2021р.р. неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності, в тому числі й за невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей. Згідно інформації Сумського міського центру соціальних служб родина ОСОБА_1 була отримувачем послуги «соціального супроводу» міського центру з 02.12.2015 по 23.05.2016 року. Причинами, з яких було організовано соціальний супровід: неналежні санітарно-гігієнічні умови (брудні речі, одяг, постіль, посуд, відсутність пральної машини, достатньої кількості засобів особистої гігієни), низьке матеріальне становище, відсутність соціальних виплат, на які родина мала право, низький виховний потенціал матері, відсутність щеплень згідно віку, педікульоз у дітей. Також останні роки родина знаходилася на обліку в Сумському районному центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді як сім`я, яка опинилася в складних життєвих обставинах. На початку 2020 року за пропозицією центру були призупинені виплати при народженні дитини та виплати допомоги на дітей, які виховуються у багатодітній сім`ї, у зв`язку з використанням коштів не за призначенням ( ОСОБА_1 зловживала алкогольними напоями, в будинку антисанітарія, у дітей були відсутні належні умови для проживання) (а.с. 55-57).

Відповідно до актів обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 01 листопада 2022 року, наданих Відділом «Служба у справах дітей» Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, умови для виховання та розвитку дітей за адресою: АДРЕСА_1 не створено, дані умови проживання є небезпечними для дітей. Зазначено, що в спальній кімнаті прибрано та зроблено косметичний ремонт, проте постільна білизна на ліжку відсутня. Місць для навчання та розвитку дітей немає, інші кімнати занедбані, брудні, в будинку сморід, у кухні антисанітарія, з продуктів харчування наявна лише картопля. До акту додані фотокартки (а.с. 58-65)

Відповідно до інформації Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області щодо дітей ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 зазначено, що позивачка ОСОБА_1 періодично відвідувала дітей, привозила їм фрукти, солодощі. Проте інколи приходила з запахом алкоголю, не завжди її поведінка була належною. При цьому, зазначили, що діти емоційно прив`язані до матері (а.с.29-34)

Номатривно-правове обґрунтування

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Також у справі «М. С. проти України» у рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (§ 76).

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини.

Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

За правилом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Згідно з частиною третьою статті 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Відповідно до наведеного правила для вирішення питання про повернення дитини батькам необхідно довести, що причини, які стали підставою для відібрання дитини відпали.

Водночас, під час вирішення питання про повернення дитини на підставі наведеної статті судам необхідно перевіряти доводи сторін щодо наявності інших підстав, передбачених статтею 170 СК України, для відібрання дитини, які можуть свідчити про існування перешкод для повернення дитини її батькам (одному з батьків). У протилежному випадку створюватимуться умови для безпідставної передачі дитини її батькам та наступного вирішення питання про повторне її відібрання, що порушуватиме справедливу рівновагу між інтересами батьків та дітей.

Суд виходить з того, що дитина не може бути повернута одному з батьків, коли існує загроза їй або умови проживання з цим з батьків є небезпечними для її життя, здоров`я і морального виховання.

Як встановлено судом, підстави, які стали підставою для ухвалення рішення про відібрання дітей від позивача відповідно до рішення у справі № 587/1017, на час розгляду справи не відпали, позивач не створила умови для проживання дітей та що у неї відсутні можливості для належного матеріального утримання дітей.

Висновки суду

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30).

Враховуючи вище викладе, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 передчасними, а тому такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10-13, 81, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до відділу Служби у справах дітей Нижньосироватської сільської ради (с. Н.Сироватка, вул. Сумська, 167, Сумського району), треті особи: Нижньосироватська сільська рада (с. Нижня Сироватка вул. Сумська, 167, Сумського району), Сумський центр соціально-психологічної реабілітації дітей області (м. Суми, вул. Ковпака, 37) про повернення дітей та припинення стягнення аліментів відмовити, роз`яснивши ОСОБА_1 право повторного звернення до суду після усунення підстав для відібрання дітей .

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Черних