Єдиний номер справи 490/8996/19
Провадження 22-ц812/382/22 Головуючий по 1 інстанції Черенкова Н.П.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

15 червня 2022р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання - Калашник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Альфа-Банк"

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2021р.

за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа-Банк" про визнання кредитного договору частково недійсним,

встановила:

У жовтні 2019р. ОСОБА_1 пред`явила позов до АТ "Альфа-Банк" і з врахуванням подальших уточнень і доповнень просила:

-визнати недійсними з моменту укладення пункти угоди про надання кредиту №501040393 від 02.07.2018р., укладеної нею з відповідачем, які стосуються встановлення комісійної винагороди у розмірі 2,40% від суми кредиту за розрахунково-касове обслуговування, що підлягає сплаті за період з 02.08.2018р. по 02.07.2022р. у розмірі 51154,56 грн.;

-зобов`язати відповідача здійснити перерахунок сплачених нею з часу укладення угоди про надання кредиту №501040393 від 02.07.2018р. платежів, зарахувавши сплачену плату за розрахуноково-касове обслуговування у розмірі 13854,36 гpн. у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитною угодою;

визнати недійсними пункти угоди про надання кредиту №501040393 від 02.07.2018р., які стосуються нарахування штрафу в розмірі 300 грн. за кoжнe прострочення платежу, щo триває 5 днів та більше.

Позивачка зазначала, що 02.07.2018р. уклала з АТ «Альфа - Банк» угоду про надання кредиту №501040393, за умовами якої отримала 44405,09 грн., включаючи витрати на страховий платіж у розмірі 5589,45 грн., строком на 48 місяців, з процентною ставкою - 17,99% річних.

Згідно Графіку платежів, який є Додатком №1 до вказаної Угоди, позичальник до 02 числа кожного календарного місяця, разом з погашенням суми кредиту та процентів за користування ним, зобовязаний вносити плату за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 1065,72 грн., щомісячно. Вказана плата віднесена Банком до платежів за додаткові та супутні послуги банку. Загалом за 48 місяців користування кредитними коштами у розмірі 44405,09 грн. Банк розрахував плату за обслуговування у розмірі 51154,56 грн.

Вказаний кредитний договір є споживчим, у зв`язку з чим до нього застосовуються вимоги Закону «Про захист прав споживачів». Угода, в частині яка передбачає плату за розрахунково-касове обслуговування є несправедливою, оскільки суперечить принципам добросовісності та вносить істотний дисбаланс у договірні права та обов`язки на шкоду споживача.

Крім того, п.6 паспорту споживчого кредиту, наданого позивачу 02.07.2019р. Банком, в якому зазначені наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, а саме: штраф за кожне прострочення платежу, що триває від 1 до 4 днів - 100 грн.; за кожне прострочення платежу, що триває 5 днів та більше - 300 грн., є таким, що не відповідає вимогам ст.61 Конституції та ч.3 ст.509 ЦК, оскільки це призводить до покладання подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобов`язання.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2021р. позов задоволено частково. Постановлено зобов`язати АТ «Альфа - Банк» здійснити перерахунок внесених ОСОБА_1 платежів за угодою про надання кредиту №501040393 від 02.07.2018р. з моменту його укладання, зарахувавши фактично сплачену суму щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок інших обов`язкових платежів, передбачених цим кредитним договором. У задоволені решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Альфа - Банк», посилаючись на незаконність рішення суду в частині задоволених вимог, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволені цих позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду -скасуванню, в оскаржувані частині, з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходив з того, що за умовами укладеного сторонами кредитного договору позивачці встановлено щомісячну плату за послуги банку, яка не є самостійною послугою і повинна надаватись безоплатно, а тому положення п.4 цього договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором є нікчемними на підставі ст.11 Закону «Про захист прав споживачів», ч.5 ст.12 Закону «Про споживче кредитування».

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Згідно зі ст.1 Закону «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги (ч.12 ст.47 Закону «Про банки і банківську діяльність».

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем (ч.2 ст.8 Закону «Про споживче кредитування»).

За правилами ст.11 Закону «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону "Про споживче кредитування".

Згідно з додатком №1 до Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживачів та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит (затверджено - постановою Правління Національного банку України №49 від 08.06.2017р.) загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб, а також інші обов`язкові платежі), які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (крім платежів, що згідно із законодавством України не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом).

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 02.07.2018р. ОСОБА_1 уклала з АТ «Альфа - Банк» угоду про надання кредиту №501040393, за умовами якої отримала 44405,09 грн. для власних потреб, включаючи витрати на страховий платіж у розмірі 5589,45 грн., строком на 48 місяців, з процентною ставкою - 17,99% річних.

Під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування 2,40% від суми кредиту.

Позичальник до 02 числа кожного календарного місяця, разом з погашенням суми кредиту та процентів за користування ним, зобовязаний вносити плату за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 1065,72 грн., щомісячно.

Враховуючи те, що за ініціативою ОСОБА_1 було укладено вказаний кредитний договір з АТ «Акцент-Банк», до якого за погодженням сторін було включено умову про оплату позичальником послуги з розрахунково-касового обслуговування, з чітким визначенням її розміру, терміну і порядку її оплати банку і ця умова не суперечить положенням ст.1 Закону «Про банки і банківську діяльність», п.4 ч.1 ст.1, ч.2 ст.8 Закону «Про споживче кредитування», а ст.11 Закону «Про захист прав споживачів» є бланкетною до останнього Закону, то висновок суду про наявність підстав для часткового задоволення позову є помилковим.

Правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019р. у справі №369/9293/15-ц, від 02 вересня 2019р. у справі №361/7528/17, від 09 грудня 2019р. у справі №524/5152/15-ц на які послався суд у своєму рішенні не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки стосувались кредитних договорів, укладених до 10 червня 2017р., тобто часу набрання чинності Законом «Про споживче кредитування», яким передбачено право банку включати до загальних витрат за споживчим кредитом комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця.

З огляду на вищенаведені мотиви рішення суду в оскаржуваній частині в силу п.4 ч.1 ст.376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені вимог про визнання недійсною угоди про надання кредиту №501040393 від 02.07.2018р., укладеної між АТ «Акцент-Банк» в частині встановлення комісійної винагороди за розрахунково-касове обслуговування та зобов`язання здійснити перерахунок платежів сплачених ОСОБА_1 з часу укладення угоди за розрахуноково-касове обслуговування у рахунок інших обов`язкових платежів.

Рішення суду в частині відхилених вимог не є предметом перевірки на його законність і обґрунтованість в апеляційному порядку відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК.

Керуючись ст.ст.367,374-376,382 ЦПК, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2021р. в частині вимог про визнання недійсною угоди про надання кредиту №501040393 від 02.07.2018р., укладеної між Акціонерним товариством «Акцент-Банк» в частині встановлення комісійної винагороди за розрахунково-касове обслуговування та зобов`язання здійснити перерахунок платежів сплачених ОСОБА_1 з часу укладення угоди за розрахуноково-касове обслуговування у рахунок інших обов`язкових платежів скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Судовий збір сплачений Акціонерним товариством «Акцент-Банк» за подання апеляційної скарги в розмірі 1152,60 грн. компенсувати за рахунок держави, стягнувши вказану суму з державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку України на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови виготовлено 15 червня 2022р.

Головуючий: Судді: