Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Фареник АО.

позивача - ОСОБА_1

відповідача- ОСОБА_2

представника відповідачів- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач у жовтні 2021 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 і просить стягнути з нього на її користь 44 545, 00 гр. матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, та 50 000, 00 гр. моральної шкоди.

Посилається в позові на те, що вона є власником та проживає в квартирі АДРЕСА_1 .

У 2016 році вона вперше виявила ознаки залиття на стінах та стелі ванної кімнати та кухні квартири, які в подальшому неодноразово повторювалися.

Починаючи з 2016 року, а саме 05 листопада 2019 року, 09 грудня 2019 року, 25 березня 2021 року, 19 травня 2021 року комісією неодноразово проводилося обстеження її квартири з метою виявлення причин залиття, про що складалися відповідні акти.

Згідно з актами комісії залиття її квартири відбувається внаслідок того, що в вище розташованій квартирі АДРЕСА_2 власниками встановлено сантехнічне обладнання з порушенням будівельних норм.

Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханнями усунути причину залиття, проте останній на її звернення не реагує.

ЖЕД №905 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» відповідачу неодноразово вручалися листи - попередження: 25 травня 2021 року, 23 листопада 2020 року, 03 березня 2020 року, 16 березня 2020 року, 07 липня 2021 року.

Станом на час її звернення до суду відповідачем причину залиття не усунуто, стіни та стеля в її квартирі мокрі і вражені грибком.

Внаслідок залиття квартири їй було завдано майнової шкоди на суму 41 468 гр., що підтверджується Звітом про оцінку збитків № 140/21 від 01 жовтня 2021 року.

Відповідач відмовляється добровільно компенсувати заподіяну їй майнову шкоду та усунути причину залиття.

Внаслідок залиття їй було завдано також моральну шкоду, яка виразилася в емоційному стресі, душевних стражданнях, негативних емоціях, переживаннях з приводу залиття та пошкодження квартири.

Стверджує, що внаслідок систематичного залиття квартири на стінах з`явилися грибки та пліснява, які стали причиною погіршення її здоров`я, розпочалися алергія та кашель.

Заподіяну моральну шкоду оцінює в грошовому вимірі у розмірі 50 000, 00 гр.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року позов був задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 41 468, 00 гр. матеріальної шкоди та 2 000, 00 гр. в відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою суду від 13 червня 2022 року за заявою відповідача заочне рішення було скасовано, а справа призначена до судового розгляду.

Протокольною ухвалою суду від 29 червня 2022 року як співвідповідача до участі в справі було залучено ОСОБА_4

15 серпня 2022 року представник відповідачів подала до суду відзив на позов, яким проти позову заперечує.

Посилається на те, що відповідач-1 неодноразово звертався із заявами до начальника ЖЕД-905 про вчинення дій по усуненню технічних недоліків, які має будинок. Актами від 14 грудня 2021 року встановлено, що сантехобладнання та внутрішньоквартирний трубопровід ХВП, ГВП, ЦО та каналізаційна мережа знаходяться у робочому стані, пошкоджень не виявлено.

Виконано заміну сантехобладнання та мереж власником самостійно за свій рахунок.

Актом від 05 квітня 2022 року встановлено, що залиття приміщення санвузла квартири АДРЕСА_3 відбулось через пошкодження з`єднання між випуском унітаза та каналізаційної мережі в квартирі АДРЕСА_4 .

Наголошує на тому, що будівельно-технічну експертизу проведено не було.

Враховуючи викладене, просить відмовити в позові.

18 серпня 2022 року до суду надійшла відповідь позивачки на відзив, у якій остання зазначає, що вартість завданих їй збитків підтверджено спеціалістом.

Експерт ОСОБА_5 має діюче посвідчення на проведення оцінки.

На долучених до відзиву фото ванної кімнати належної відповідачці квартири чітко видно, що в ванній кімнаті було самостійно облаштовано душову кабіну без належної герметизації, в результаті чого до її квартири постійно протікає вода після прийняття душу мешканцями квартири АДРЕСА_2 .

Відсутність належної герметизації зафіксовано також в актах ЖЕД № 905.

Наголошує, що власники квартири знали про факти залиття належної їй квартири та були обізнані про всі дії, що здійснюються щодо даної ситуації представниками ЖЕД.

Крім того, представники комісії неодноразово відвідували квартиру АДРЕСА_2 та здійснювали обстеження в квартирі, що також є підтвердженням того, що твердження відповідачів та їх представника не відповідає дійсності.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідачів проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт.

Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

За змістом ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Законодавством установлено, що відшкодування шкоди полягає у відшкодуванні затрат, необхідних для приведення пошкодженої речі у її попередній стан та у компенсації супутніх витрат, необхідних для такого відновлення

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, та, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Судом встановлено, що позивачка на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08 травня 2001 року є власником квартири АДРЕСА_3 .

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що власником квартири АДРЕСА_5 є відповідачка ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 10 вересня 2016 року.

Починаючи з 2016 року квартира позивачки неодноразово зазнавала залиття.

Вказані обставини підтверджуються Актами про залиття від 30 грудня 2016 року, 01 листопада 2019 року, 02 грудня 2019 року, 19 березня 2021 року та 05 травня 2021 року, складеними комісію ЖЕД-905.

/ а.с. 4 - 9 /

Відповідно до п. 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17 травня 2005 року, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт.

Відповідно до наданого позивачкою Акту про залиття від 30 грудня 2016 року ймовірною причиною залиття квартири стало недбале відношення до сантехнічного обладнання мешканцями квартири АДРЕСА_2 .

Актом встановлено місця та розміру залиття квартири.

Відповідно до решти Акту про залиття причиною їх вказано недотримання правил користування сантехнічним обладнанням мешканцями вище розташованої квартири АДРЕСА_2 в приміщенні санвузла.

Актами визначено обсяги залиття, їх місця та розміри.

Відповідно до Звіту № 140/21 про оцінку збитків від 01 жовтня 2021 року розмір матеріальних збитків, який завдано власнику в результаті пошкодження оздоблення його квартири АДРЕСА_3 після неодноразового залиття, яке продовжувалося в період з 20 листопада 2019 року по 21 грудня 2021 року, станом на момент складання звіту становить 41 468, 00 гр.

Зі Звіту вбачається, що він виготовлений та підписаний оцінювачем ОСОБА_5 .

Оцінювач ОСОБА_5 має кваліфікацію за напрямком «Оцінка об`єктів у матеріальній формі», а отже, має право надавати відповідні висновки та складати звіти.

Кваліфікація оцінювача підтверджена доданими до Звіту документами: кваліфікаційним свідоцтвом оцінювача МФ№6335 від 04 жовтня 2008 року, виданого Фондом державного майна України; сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності № 913/19 від 28 листопада 2019 року, виданого Фондом державного майна України; посвідченням про підвищення кваліфікації МФ№12069-ПК від 14 січня 2021 року.

/ а.с. 27 - 49 /

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Суд вважає, що наданий позивачкою Звіт про оцінку завданої їй шкоди є належним доказом розміру завданої їй матеріальної шкоди, відповідачами не спростований і підстав вважати дані докази неналежними відсутні.

В ході судового розгляду, заперечуючи як свою вину в залитті квартири, так і розмір шкоди, відповідачі клопотання про призначення експертизи не заявляли, інших доказів, які б спростовували вину власника квартири в завданні шкоди позивачці залиттям квартири не надали .

За таких обставин суд вважає вимоги позивачки в цій частині обґрунтованими.

Щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При цьому у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, полягає у душевних стражданнях, яка фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Враховуючи викладене вище, неодноразове залиття належної позивачці кватири з вище розташованої кватири, власником якої є відповідачка ОСОБА_4 , суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки і в цій частині.

З урахуванням характеру страждань, обсягу заподіяної позивачці шкоди суд вважає, що сума в 2 000, 00 гр. буде достатньою грошовою компенсацією завданої позивачці моральної шкоди.

Щодо визначення відповідальної особи за шкоду суд враховує наступне.

Відповідно до вимог ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

За змістом ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Як зазначено вище, одноосібним власником квартири АДРЕСА_2 є відповідачка ОСОБА_4 .

За таких обставин, суд приходить до висновку, що саме відповідачка ОСОБА_4 має нести відповідальність перед позивачкою за завдану їй шкоду.

З урахуванням цього підстави для покладення такої відповідальності на відповідача ОСОБА_2 відсутні.

Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідачки ОСОБА_4 про відсутність її вини в залитті належної позивачці кватири, та заперечення з цього ж приводу відповідача ОСОБА_2 , виходячи з наступного.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Крім того, суд також враховує, що статтями 22, 24 Конституції України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.

Відповідно до ч.1 ст.77, ч.1 ст.80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Звертаючись до суду, позивачкою були надані докази як неодноразового залиття квартири, так і висновки житлової контори про вину власника вище розташованої квартири в цих залиттях, а також розміру завданої шкоди.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207, передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

З актів про залиття вбачається, що вони складені з додержанням процедури їх складання за участю представників належної житлово-експлуатаційної організації, в них відображені усі факти, що мали бути зазначені в ньому, а тому суд вважає, що вони відповідають вимогам, викладених у Правилах.

Та обставина, що вони складені в відсутність власника вище розташованої квартири, суд виходить з того, що вона в квартирі не проживала, квартира тривалий час здавалася в оренду і адресу свого фактичного місця проживання житловій конторі не повідомляла.

Крім того, суд також зважає на те, що після перегляду заочного рішення суду відповідачем ОСОБА_2 ініціювалося питання перед позивачкою про укладення мирової угоди, в зв`язку з чим у справі оголошувалася перерва, що зайвий раз підтверджує вину власника квартири в завданні шкоди позивачці.

Заперечуючи свою вину, будь-яких доказів вказаним твердженням відповідач та представник відповідачів не надали.

Навпаки, відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив, що ним у квартирі встановлювалася нова душова кабіна і роботи по її установці виконували сторонні фізичні особи без відповідної кваліфікації.

Це підтвердив у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 .

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що звернення до житлової контори ЖЕД-905 відповідачем стали подаватися після звернення позивачки до суду, а саме протягом листопада 2021 - лютого 2022 року.

В судовому засіданні відповідач не заперечував, що в квартирі проживали орендарі, які в 2020 році отримували листи-попередження від ЖЕД-905, а інші вкидалися в поштову скриньку.

/ а.с. 12 - 13; 144 - 153 /

З урахуванням цього суд не приймає до уваги твердження представника відповідачки ОСОБА_4 щодо відсутності її вини, як власника квартири, в залитті квартири позивачки.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки ОСОБА_4 3 000, 00 гр. сплачених позивачем за оцінку вартості матеріального збитку та 908, 00 гр. судового збору.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 322, 1166, 1167, 1192 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 133, 141, 259, 263 - 266, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 41 468, 00 гр. матеріальної шкоди та 2 000, 00 гр. в відшкодування моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 908, 00 гр. судового збору та 3 000, 00 гр. судових витрат.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_7 , АДРЕСА_7 , РНОКПП: відсутній.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22 листопада 2022 року.

Суддя Л.А. Шереметьєва