Дата документу 09.11.2022 Справа № 310/5545/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/5545/20 Головуючий у 1 інстанції: Маринін О.В.
Провадження № 22-ц/807/920/22 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«09» листопада 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 листопада 2021 року у справі за позовом Комунального підприємства електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Бердянської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року Комунальне підприємство електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Бердянської міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (внаслідок дорожньо-транспортної пригоди).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01 травня 2020 року о 17 годині 00 хвилин в місті Бердянськ по вул. Довганюка на перехресті з вул. Мелітопольське шосе, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Фольксваген Таурег, державний номер НОМЕР_1 , виконуючи маневр поворот праворуч перед зміною напрямку руху, не впорався з керуванням, здійснив наїзд на опору зовнішнього освітлення, внаслідок чого трапилася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої зіпсовано опору з обладнанням зовнішнього освітлення, яка є комунальною власністю територіальної громади міста Бердянська та обліковується на балансі позивача. Оскільки дана опора не підлягає подальшому використанню, комунальне підприємство електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Бердянської міської ради повинно здійснити її заміну.

Вина відповідача щодо пошкодження опори з обладнанням зовнішнього освітлення позивача встановлена постановою суду, розмір коштів, витрачених позивачем на проведення робіт по заміні ушкоджень оцинкованої опори зовнішнього освітлення по Мелітопольському шосе (район перехрестя пр. Західний вул. Довганюка) після ДТП 01 травня 2020 року підтверджені належним чином, тому саме з відповідача підлягає стягненню шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Заподіяна шкода становить 59 153,53 грн, яку ОСОБА_1 було запропоновано сплатити у добровільному порядку. Однак, сума збитків відповідачем не відшкодована, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки (внаслідок дорожньо-транспортної пригоди).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 листопада 2021 року позовні вимоги Комунального підприємства електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Бердянської міської ради задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Бердянської міської ради спричинену матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 59 153гривень 53 коп..

Стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 197,00 гривень.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність позивачем розміру матеріальної шкоди, не підтвердження належними та допустимими доказами вартості товарів, послуг та робіт, безпідставність нарахування 20% ПДВ на суму збитків, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 17 лютого 2022 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 17 лютого 2022 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріалами справи підтверджено, що постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26.05.2020 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні 01 травня 2020 року в місті Бердянськ по вул. Довганюка на перехресті з вул. Мелітопольське шосе, дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої ним здійснено наїзд на опору зовнішнього освітлення, внаслідок чого зіпсовано опору з обладнанням зовнішнього освітлення (а.с.7).

Постанова набрала законної сили 06 червня 2020 року та згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова, лише в питанні, чи мала місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Актом огляду технічного стану пошкодженого обладнання зовнішнього освітлення та ілюмінації від 04 травня 2020 року, складеного комунальним підприємством електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Бердянської міської ради, встановленні пошкодження, які сталися внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 01.05.2020 року на Мелітопольському шосе біля перехрестя з пр. Західний та вул. Довганюка в м. Бердянськ (а.с.5).

Відповідно до вищенаведеного акту відновлення зазначеної опори неможливе.

Згідно із довідкою від 31 липня 2020 року за № 262, опора № 1 зовнішнього освітлення у складі мережі зовнішнього освітлення Мелітопольського шосе у місті Бердянськ є комунальною власністю територіальної громади міста Бердянська та обліковується на балансі позивача (а.с.15).

Відповідно до розрахунку вартості робіт по заміні ушкоджень оцинкованої опори зовнішнього освітлення по Мелітопольському шосе (район перехрестя пр. Західний вул. Довганюка) після дорожньо-транспортної пригоди 01.05.2020 року, заподіяна шкода становить 59 153 грн. 53 коп., що підтверджено видатковими накладними № 37 від 02 жовтня 2018 року про вартість перетяжки/кабелю (а.с.64), № 206 від 16 березня 2020 року про вартість світильників (а.с.66), № 9 від 04 лютого 2020 року про вартість проводу (а.с.67), № 200316001 від 16 березня 2020 року про вартість ящику, автоматичних вимикачів, контакторів (а.с.69), № 200324004 від 24 березня 2020 року про вартість стрічки бандажної, затискачу для тросу, кабелю, хомута тощо (а.с.70), № 191031028 від 31 жовтня 2019 року про вартість скрепи бугель, канату, гаку тощо (а.с.71), № РН-0001215 від 04 травня 2020 року про вартість кільця, гайок та шайб (а.с.72), № 4/04 від 04 червня 2020 року про вартість опори та кронштейну (а.с.73), калькуляцією вартості робіт по виготовленню крюка від 23.04.2020 року (а.с.68).

Позивачем було запропоновано ОСОБА_1 у добровільному порядку у строк до 16 липня 2020 року сплатити заподіяну КП ЕМЗО «Міськсвітло» Бердянської міської ради матеріальну шкоду у розмірі 59 153 грн. 53 коп., при цьому відповідач звертався до позивача із заявою від 03.07.2020 року про продовження строку відшкодування збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди до 30 липня 2020 року та зобов`язувався внести суму збитків двома платежами (а.с.1314).

Проте, станом на дату розгляду справи заподіяну КП ЕМЗО «Міськсвітло» Бердянської міської ради матеріальну шкоду у розмірі 59 153 грн. 53 коп. відповідачем не відшкодовано.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до роз`яснень, наданих в п. 4 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Системний аналіз статті 1187 ЦК України дає підстави для висновку, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що усі включені до розрахунку вартості робіт по заміні ушкоджень оцинкованої опори позивачем понесені та підтверджені документально.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.92 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або, громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З матеріалів справи вбачається, що 01 травня 2020 року о 17 годині 00 хвилин в місті Бердянськ по вул. Довганюка на перехресті з вул. Мелітопольське шосе, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Фольксваген Таурег, державний номер НОМЕР_1 , виконуючи маневр поворот праворуч перед зміною напрямку руху, не впорався з керуванням, здійснив наїзд на опору зовнішнього освітлення, внаслідок чого трапилася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої зіпсовано опору з обладнанням зовнішнього освітлення, яка є комунальною власністю територіальної громади міста Бердянська та обліковується на балансі позивача.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_1 не надав суду доказів на спростування зазначеного факту дорожньо-транспортної пригоди, а також доказів того, що власником джерела підвищеної небезпеки автомобіля Фольксваген Таурег, державний номер НОМЕР_1 є інша особа.

Відповідач не оспорює факт дорожньо-транспортної пригоди, а саме наїзд на опору зовнішнього освітлення. При цьому доказів, що він керував транспортним засобом без належних правових підстав, матеріали справи не містять. Також відсутні докази спричинення майнової шкоди внаслідок дій іншої особи.

Відповідно до розрахунку вартості робіт по заміні ушкоджень оцинкованої опори зовнішнього освітлення по Мелітопольському шосе (район перехрестя пр. Західний вул. Довганюка) після дорожньо-транспортної пригоди 01.05.2020року, заподіяна шкода становить 59 153 грн. 53 коп.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження розміру завданої шкоди, зокрема. актів оцінки, звітів, експертиз непридатності та неможливості відновлення опори та гірлянди, а також визначення вартості збитків є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16 (провадження № 61-28810св18) дійшов до висновку, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

На підтвердження розміру заявлених позовних вимог КП ЕМЗО «Міськсвітло» Бердянської міської ради було надано видаткові накладні № 37 від 02 жовтня 2018 року про вартість перетяжки/кабелю (а.с.64), № 206 від 16 березня 2020 року про вартість світильників (а.с.66), № 9 від 04 лютого 2020 року про вартість проводу (а.с.67), № 200316001 від 16 березня 2020 року про вартість ящику, автоматичних вимикачів, контакторів (а.с.69), № 200324004 від 24 березня 2020 року про вартість стрічки бандажної, затискачу для тросу, кабелю, хомута тощо (а.с.70), № 191031028 від 31 жовтня 2019 року про вартість скрепи бугель, канату, гаку тощо (а.с.71), № РН-0001215 від 04 травня 2020 року про вартість кільця, гайок та шайб (а.с.72), № 4/04 від 04 червня 2020 року про вартість опори та кронштейну (а.с.73), калькуляцію вартості робіт по виготовленню крюка від 23.04.2020 року (а.с.68).

Відповідачем ОСОБА_1 зазначений розмір збитків не оспорений.

Як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції не надано доказів на спростування визначеного позивачем розміру збитків. Разом з тим, відповідачем не заявлялося клопотання про призначення експертизи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на сумнівність вартості гірлянд, пошкоджених внаслідок ДТП, оскільки жодних клопотань щодо витребування доказів на придбання таких гірлянд з метою визначення вартості останніх відповідачем не заявлялося.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом залишенню без змін.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 листопада 2021року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 09 листопада 2022 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова