СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/14797/21

пр. № 2/759/380/22

01 листопада 2022 року

Святошинський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Радзівіл А.Б., представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Глузд О.В., представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Ракоц І.В. розглянувши у відкритому судовому засідання у м. Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування частини витрат на придбання спільного майна, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування частини витрат на придбання спільного майна. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що під час зареєстрованого шлюбу між ним та Відповідачкою була придбана квартира АДРЕСА_1 за кредитні кошти на підставі Договору про надання іпотечного кредиту. За інформацією наданою позивачем в своїй позовній заяві, за час шлюбу подружжя спільно виплачувало суму боргу, але після фактичного розірвання шлюбних відносин у жовтні 2017 року сума боргу виплачувалась ним самостійно. На підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08.12.2020 року у цивільній справі №759/10102/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково та визнано право власності за ОСОБА_2 на Ѕ частину квартиру АДРЕСА_1 . Зважаючи на те, право власності у частці Ѕ квартири було визнано за відповідачкою, ОСОБА_3 вважає, що вона має відшкодувати йому половину всіх витрат, які він поніс із фактичного розірвання шлюбних відносин, тобто із жовтня 2017 року по день подання позовної заяви до суду (червень 2021 року) у розмірі 279 961, 50 грн. за погашення кредитного договору та 2026,81 грн. додаткові витрати по кредитному договору, всього - 281 988, 31 грн.

07 липня 2021 року ухвалою Святошинського районного суду міста Києва позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження.

10 вересня 2021 року на адресу суду був направлений відзив на позовну заяву в якому відповідачка заперечувала, щодо задоволення позову в повному обсязі, просила відмовити в задоволенні. В обґрунтування цього вказала, що позивачем була зазначена невірна сума погашення кредитного договору у період з січня 2017 року по листопад 2017 року, посилаючись на квитанції про оплату, що були надані відповідачем суду першої інстанції по справі №729/10102/18. Також вказала, що мала можливість і хотіла погашати кредит разом із ОСОБА_1 , але обставини розірвання відносин та позбавлення її можливості доступу до спільного майна, зокрема квартири АДРЕСА_1 навіть після винесення рішенням суду про визнання за ОСОБА_4 права власності на Ѕ частину зазначеної квартири, фактично позбавило її можливості сплачувати кредит разом із відповідачем. До того ж, ОСОБА_2 вказує, що позивач сам користується даною квартирою, здає її в оренду, а отриманими від оренди коштами погашає кредит. За таких обставин вважає, що через отримання позивачем доходу від здачі квартири в оренду погашення кредиту відбувається за спільні кошти через що, кошти сплачені по кредиту з моменту припинення спільного проживання, листопада 2017 року до часу подання позовної заяви були погашені спільними коштами і заборгованості перед позивачем в неї не має.

20.09.2021 року на адресу суду від позивача надійшли заперечення на відзив, в яких останній наполягав на задоволенні позовних вимог.

30.09.2021 року через канцелярію суду від представника відповідача- адвоката Ракоц І.В. надійшли заперечення, в яких останній просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування частини витрат на придбання спільного майна відмовити в повному обсязі.

06 жовтня 2021 року ухвалою Святошинського районного суду міста Києва закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Глузд О.В., позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Ракоц І.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, наголошував на невідповідності обставин, наведених ОСОБА_1 у своїй позовній заяві фактичним обставинам справи.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Суд, заслухавши сторін, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши у судовому засіданні докази, на які посилаються сторони, у відповідності до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 30 жовтня 1999 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був укладений шлюб за записом №2040, що підтверджується свідоцтвом про одруження № НОМЕР_1 від 30 жовтня 1999 року (а.с. 6 том 1).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 03 липня 2018 року по справі №759/17915/17 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 10 том 1).

18 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту №0 за яким Банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, Доллар США, в сумі 100000,00 (Сто тисяч доларів США 00 цнт.), що дорівнювало 485430,00 (Чотириста вісімдесят п`ять тисяч чотириста тридцять грн. 00 коп.) гривень за курсом НБУ на день укладення договору (а.с. 16-21 том 1).

18 червня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений Приватним нотаріусом Івановою Лідією Миколаївною, щодо квартири під номером АДРЕСА_1 . Пунктом 3 Договору встановлено, що продаж квартири вчинено за 485 000 (чотириста вісімдесят п`ять тисяч) гривень, ОСОБА_1 купує квартиру у тому числі за кошти, одержані за Кредитним договором, укладеним між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» 18 червня 2008 року. Пунктом 19 Договору встановлюється, що цей договір укладено, зокрема, за згодою дружини ОСОБА_1 - ОСОБА_3 (а.с. 14 том 1).

Отже, квартира під номером АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_1 у період зареєстрованого шлюбу із ОСОБА_1 , за її згодою, за кошти, отримані ОСОБА_1 за кредитним договором із АКІБ «УкрСиббанк».

За період із 18.06.2008 року по 17.01.2017 року за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 18.06.2008 року, укладеного на ім`я ОСОБА_1 , ПАТ «УкрСиббанк» було отримано грошових коштів на суму 142 338,68 доларів США (сто сорок дві тисячі триста тридцять вісім доларів шістдесят вісім центів), з них: на погашення основного боргу внесено 72 694,64 доларів США (сімдесят дві тисячі шістсот дев`яносто чотири долари США 64 центи), на погашення відсотків за користування кредитом - 69 644, 04 доларів США (шістдесят дев`ять тисяч шістсот сорок чотири долари США 04 центи) (а.с. 29 том 1). Сума грошових коштів у розмірі 142 338,68доларів США (сто сорок дві тисячі триста тридцять вісім доларів шістдесят вісім центів) була сплачена у період зареєстрованого шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за спільні кошти подружжя, що не оспорюється сторонами.

Договором про надання споживчого кредиту з Правилами №0 від 17.01.2017 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , встановлена сума кредиту, яка складала 664 465,89 (шістсот шістдесят чотири тисячі чотириста шістдесят п`ять гривень вісімдесят дев`ять копійок) гривень (п.1.2.1 Договору). Пунктом 1.2.6 зазначеного договору встановлене цільове призначення кредиту - для особистих потреб Позичальника, а саме для споживчих потреб, погашення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті (а.с.22-24 том 1).

До того ж, 17.01.2017 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений Договір поруки №268107 (основний борг), відповідно до умов якого ОСОБА_3 поручається перед ПАТ «УкрСиббанк» за виконання зобов`язань Боржника перед Кредитором, що виникли з основного договору, а саме щодо сплати суми основного боргу за Основним договором, а саме 664465,89 (шістсот шістдесят чотири тисячі чотириста шістдесят п`ять гривень вісімдесят дев`ять копійок) гривень (а.с. 25-28 том 1).

З даних обставин встановлено, що шляхом укладення Договору про надання споживчого кредиту з Правилами №0 від 17.01.2017 року Договір про надання споживчого кредиту №0 від 18.06.2008 року було переведено із іноземної валюти - доларів США на гривневий із встановленням суми заборгованості - 664 465,89 (шістсот шістдесят чотири тисячі чотириста шістдесят п`ять гривень вісімдесят дев`ять копійок) гривень.

Суд встановив, що Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року у справі №759/10102/18 визнано право власності ОСОБА_2 на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 (а.с. 11-13 том 1).

Зважаючи на вказане, в своїй позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що у період з 17.01.2017 по жовтень 2017 року за спільні кошти подружжя було сплачено ще 44 364,87 грн. (тіла кредиту) та 74971,13 (відсотки по кредиту), а з жовтня 2017 року кредитний договір №0 він погашає самостійно. Вказує, що з жовтня 2017 року по день подання позовної заяви ним виплачено банку грошові кошти в сумі 559 923,00 грн. Зважаючи на вищезазначене, ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 Ѕ частину витрат понесених в результаті погашення кредитної заборгованості за кредитним Договором №0 від 17.01.2017 року та за період з жовтня місяця 2017 року по червень місяць 2021 року, в розмірі - 281 988,31 грн.

ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву зазначила, що у період з січня 2017 року по листопад 2017 року, поки сторони проживали разом, було погашено ще 159 004,00 грн. і посилається на квитанції про оплату, які знаходяться в матеріалах справи №759/10102/18, а не 119 336,00 грн., як зазначає ОСОБА_1 .

Щодо данних обставин, суд зазначає наступне.

Так судом встановлено, що позивачем та відповідачкою зазначаються різні часові проміжки сплати боргу за кредитним договором за спільні кошти: ОСОБА_2 вказує, що за спільні кошти подружжя борг сплачувався з 17.01.2017 року по листопад 2017 року, ОСОБА_1 при поданні позовної заяви зазначив період із 17.01.2017 року по жовтень 2017 року. Крім того, при дослідженні матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 надає суду квитанції із призначенням платежу «погашення кредитної заборгованості згідно кредитного договору №040» у період із 16 листопада 2017 року по червень 2021 року, не надаючи суду доказів погашення кредитної заборгованості за жовтень 2017 року (а.с. 30-45 том 1). В судовому засіданні в своїх усних поясненнях представником позивача адвокатом Глузд О.В. було визнано, що відшкодуванню підлягають грошові кошти за період із листопада 2017 року по червень 2021 року.

Зважаючи на це, суд враховує, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування частини витрат понесених в результаті погашення кредитної заборгованості за кредитним Договором №0 від 17.01.2017 року стосуються періоду із листопада 2017 року по червень 2021 року.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Зі змісту статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Досліджуючи квитанції про здійснення касових операцій із призначенням платежу «погашення кредитної заборгованості згідно кредитного договору №040» у період із 16 листопада 2017 року по 15 червня 2021 року суд встановив, що сума сплачена ОСОБА_1 за вказаний період становить 547 506,00 (п`ятсот сорок сім тисяч п`ятсот шість) грн (а.с. 30-45 том 1).

Так, ОСОБА_2 зазначає, що сума, яка була сплачена нею спільно із Позивачем у період їх спільного проживання з січня 2017 року по листопад 2017 року становить 159 004,00 грн. із посиланням на матеріали справи №759/10102/18.

Щодо цього суд зазначає, що ОСОБА_2 не надала належних та достатніх доказів для підтвердження обставин, на які посилається у своєму відзиві на позовну заяву. Відповідні платіжні документи відповідачка мала б надати суду самостійно, оскільки відповідно до статті 13 ЦПК України, суд діє на засадах диспозитивності цивільного судочинства, що проявляється, зокрема, у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України.

Зважаючи на те, що жодних належних та достатніх доказів, які б підтверджували, що за період часу з січня 2017 року по листопад 2017 року, поки сторони проживали разом, було погашено 159 004,00 грн, ОСОБА_2 надано не було, суд зазначає наступне. Зокрема, суд наголошує на тому, що оскільки встановлення грошової суми, яка була сплачена за період спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не впливає на позовні вимоги, заявлені ОСОБА_1 у своїй позовній заяві, суд вважає, що встановлення цього факту не вплине на розгляд справи по суті, а отже і не підлягає встановленню.

Щодо вимоги позивача ОСОБА_1 про відшкодування витрат із понесеними додатковими витратами, пов`язаними із квартирою АДРЕСА_1 , а саме 1395,76 грн. - оплата за страхування Квартири від нещасних випадків та 2657,86 грн. - оплата за страхування заставленого майна фізичних осіб. Досліджуючи матеріали справи, а саме фіскальні чеки ПАТ «Страхова компанія АРКС»: від 21.02.2020 року № із призначенням «страхова послуга» та від 11.02.2021 року № із призначенням «страхова послуга» (а.с. 46 том 1) суд встановив, що з них неможливо встановити за які саме страхові послуги здійснювалась оплата. До того ж, ОСОБА_1 жодним чином не аргументує доцільність оплати відповідних страхових послуг.

Відповідно до засади змагальності цивільного судочинства, окресленої у статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно з ч.1,2 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на вищезазначене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 у частині відшкодування витрат, які він поніс додатково у зв`язку із придбанням квартири АДРЕСА_1 , а саме 1395,76 грн. - оплата за страхування ввартири від нещасних випадків та 2657,86 грн. - оплата за страхування заставленого майна фізичних осіб.

ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву та запереченнях на заперечення (заперечення на відповідь на відзив) наголошує на тому, що возивач сам користується даною квартирою, здає її в оренду, а отриманими від оренди коштами погашає кредит. На підтвердження своєї позиції Відповідачка надала відповідь ГУ НП у м. Києві Дарницького УП від 09.11.2021 р. №23834/125/48/04-2021 (а.с. 89 том 1).

Відповідно до частини 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не приймає до уваги як належний, допустимий та достатній доказ відповідь ГУ НП у м. Києві Дарницького УП від 09.11.2021 р. №23834/125/48/04-2021 на підтвердження здачі Позивачем квартири АДРЕСА_1 в оренду. Зазначений документ не оперує конкретними свідченнями, лише зазначає, що встановити хто саме проживає в квартирі не є можливим. З відповіді ГУ НП у м. Києві Дарницького УП від 09.11.2021 р. №23834/125/48/04-2021 неможливо встановити факт того, що ОСОБА_1 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 , а здає її в оренду. А отже даний доказ не є належним та достатнім у розумінні ст. ст. 77, 80 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Зазначена позиція наведена в постанові Верховного Суду від 07.10.2021 у справі № 295/8319/18.

18 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту №0 за яким Банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, Доллар США, в сумі 100000,00 (Сто тисяч доларів США 00 цнт.), що дорівнювало 485430,00 (Чотириста вісімдесят п`ять тисяч чотириста тридцять грн. 00 коп.) гривень за курсом НБУ на день укладення договору (а.с. 16-21 том 1). 18 червня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений Приватним нотаріусом Івановою Лідією Миколаївною, щодо квартири під номером АДРЕСА_1 . Пунктом 3 Договору встановлено, що продаж квартири вчинено за 485 000 (чотириста вісімдесят п`ять тисяч) гривень, ОСОБА_1 купує квартиру у тому числі за кошти, одержані за Кредитним договором, укладеним між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» 18 червня 2008 року. Пунктом 19 Договору встановлюється, що цей договір укладено, зокрема, за згодою дружини ОСОБА_1 - ОСОБА_3 (а.с. 14 том 1).

Отже, встановлено, що споживчий кредит ОСОБА_1 взяв в інтересах сім`ї - для покупки квартири під номером АДРЕСА_1 . Свідченням того, що укладення договору-купівлі продажу зазначеної квартири здійснювалось в інтересах сім`ї є те, що в тексті самого договору вказується, що він здійснюється за згодою ОСОБА_3 . До того ж, ОСОБА_3 17.01.2017 року відповідно до Договору поруки №268107 (основний борг), стала поручителем перед ПАТ «УкрСиббанк» за виконання зобов`язань Боржника перед Кредитором, що виникли з основного договору, а саме щодо сплати суми основного боргу за Основним договором, а саме 664 465,89 (шістсот шістдесят чотири тисячі чотириста шістдесят п`ять гривень вісімдесят дев`ять копійок) гривень (а.с. 25-28 том 1).

Зазначені обставини суд вважає достатніми для встановлення того, що мета укладення Договору про надання споживчого кредиту №0 від 18 червня 2008 року, Договору купівлі-продажу, посвідченого Приватним нотаріусом Івановою Лідією Миколаївною, щодо квартири під номером АДРЕСА_1 від 18 червня 2008 року та Договору про надання споживчого кредиту з Правилами №0 від 17.01.2017 року - інтереси сім`ї.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, враховуються при поділі майна (пункти 23, 24 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Внаслідок придбання подружжям квартири у кредит боргові зобов`язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той з подружжя, який підписав договір.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Тобто, крім права спільної сумісної власності на придбане за рахунок кредитних коштів майно, унаслідок укладення кредитного договору, виникає також і зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення отриманої грошової суми, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники, оскільки договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України.

Так, відповідно до статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеним у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 712/6574/16-ц (провадження № 61-17824св18).

Отже, Відповідачка ОСОБА_2 крім набуття у власність Ѕ частини квартири під номером АДРЕСА_1 , набула зобов`язання у вигляді повернення позиченої грошової суми, оскільки кредитний договір, укладений в інтересах сім`ї, створює обов`язки для обох з подружжя.

Як було встановлено, у період із листопада 2017 року по червень 2021 року ОСОБА_1 було сплачено АТ «УкрСиббанк» на погашення кредитної заборгованості згідно кредитного договору №040 грошову суму у розмірі 547 506,00 (п`ятсот сорок сім тисяч п`ятсот шість) грн. Половина зазначених витрат складає 273 753,00 (двісті сімдесят три тисячі сімсот п`ятдесят три) грн.

Отже, ОСОБА_2 має відшкодувати ОСОБА_1 частину витрат понесених ним в результаті погашення кредитної заборгованості за кредитним Догвором №0 від 17.01.2017 року за період з листопада 2017 року по червень 2021 року в розмірі - 273 753,00 (двісті сімдесят три тисячі сімсот п`ятдесят три) грн.

Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. ОСОБА_1 при поданні позовної заяви зазначались витрати лише щодо сплати судового збору, отже питання щодо судових витрат суд вирішує у межах сплаченої суми судового збору, яка склала 2 819,90 грн.

Згідно з положеннями ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 2735, 30 грн (дві тисячі сімсот тридцять п`ять гривень тридцять копійок).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зважаючи на зазначене, керуючись ст. 544 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 65, 72, 106, 107, 109, 110 СК України, п.п. 23, 24 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування частини витрат на придбання спільного майна - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований та проживає: АДРЕСА_3 ) витрати, які він поніс в результаті погашення кредитної заборгованості за кредитним Договором № 0 від 17.01.2017 р. в період з листопада 2017 року до червня 2021 року у сумі: 273,753 грн. (двісті сімдесят три тисячі сімсот п`ятдесят три гривні).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований та проживає: АДРЕСА_3 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 2735, 30 грн (дві тисячі сімсот тридцять п`ять гривень тридцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя Н.О. Горбенко