КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Суханової Є.М., Олійника В.І.

за участю секретаря: Даньшиної І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 17 лютого 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними та скасування рішень державних виконавців, стягувач ОСОБА_2 , Святошинський відділ ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), начальник Святошинського відділу ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Василевський А.М., старший державний виконавець Святошинського відділу ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Скрипник В.В.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся із вищевказаною скаргою, яка обґрунтована тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти.

Рішення набуло законної сили 06 березня 2019 року.

29 травня 2019 року виконавчий лист було подано до Святошинського відділу ДВС у м. Києві на примусове виконання.

У березні 2020 року старший державний виконавець Башинський Р.В. звернувся до суду з поданням про видачу дублікату виконавчого листа, пославшись на те, що 31 травня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, проте документ було втрачено.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12 травня 2020 року подання задоволено. Дублікат виконавчого листа видано 23 червня 2020 року.

21 травня 2021 року стягувач ОСОБА_2 звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження, долучивши до заяви дублікат виконавчого листа.

07 червня 2021 року старшим державним виконавцем Скрипником В.В. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі, у зв`язку із пропущенням встановленого законом строку на пред`явлення документу до виконання.

Начальник Святошинського відділу ДВС у м. Києві 23 червня 2021 року, за результатами розгляду скарги стягувача ОСОБА_2 , виніс постанову, якою скасував постанову старшого державного виконавця Скрипника В.В. від 07 червня 2021 року про повернення виконавчого документу стягувачу, зобов`язав виконавця винести постанову про відкриття виконавчого провадження та привести виконавче провадження у відповідність до вимог чинного законодавства.

Цього ж дня старшим державним виконавцем Скрипником В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

ОСОБА_1 вказує, що пред`явлення стягувачем виконавчого документа до примусового виконання мало місце поза межами строків, що визначені ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», а відтак оскаржувані постанови є незаконними.

Крім того, заявник вказав, що виконавчий лист не міг бути прийнятий до виконання, через невідповідність вимогам закону щодо форми та змісту.

Просив визнати неправомірними та скасувати постанову начальника Святошинського відділу ДВС у м. Києві про проведення перевірки законності матеріалів виконавчого провадження від 23 червня 2021 року, та постанову старшого державного виконавця Святошинського відділу ДВС у м. Києві Скрипника В.В. про відкриття виконавчого провадження від 23 червня 2021 року.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 17 лютого 2022 року скаргу залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу та задовольнити скаргу.

В апеляційній скарзі посилається на обставини визначені при подачі скарги, щодо оформлення виконавчого листа та строків пред`явлення його до виконання.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засідання ОСОБА_1 та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, ОСОБА_2 виступив проти її задоволення.

Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог ст.ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що стягувач подав виконавчий лист в передбачений законом строк, виконавчий лист відповідає вимогам закону, а тому дії державного виконавця та начальника відділу ДВС спрямовані на відкриття виконавчого провадження є правомірними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

За змістом положень статей 55 Конституції України кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Разом з тим, Закон України «Про виконавче провадження» установлює правило, згідно з яким рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 цього Закону).

Права і обов`язки виконавців врегульовані ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно ч.1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з ч.2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» зазначені строки встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Місцевий суд вірно вказав, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року набрало законної сили 06 березня 2019 року, тому кінцевим днем пред`явлення виконавчого листа до виконання, за цим рішенням, є 07 березня 2022 року, що свідчить про те, що стягувач звернувся із виконавчим листом в передбачені законом строки, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не приймаються до уваги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що виправлення внесені до дублікату виконавчого листа виконавцем здійснені для наглядності, оскільки дублікат виконавчого листа має відповідати оригіналу повністю, а оригінал, як було встановлено, містив помилки.

Апеляційний суд зауважує, що здійсненні помилки чи описки у виконавчому листі не можуть позбавляти права стягувача, щодо виконання рішення суду, яке набрало законної сили, а тому доводи апеляційної скарги, щодо неможливості відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом не заслуговують на увагу.

Варто зазначити, що завершальною стадією судового процесу є виконання судового рішення та контроль за його виконанням, а саме «виконавче провадження». Саме на стадії виконання відбувається реальний захист прав, охоронюваних законом інтересів, підтверджених рішенням суду. При цьому доводи скаржника, щодо неправомірності дій начальника відділу ДВС та державного виконавця не знайшли свого підтвердження, а спрямовані на уникнення виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи скаргу всебічно дослідив і оцінив обставини справи, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в її задоволенні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 17 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «20» грудня 2022 року.

Головуючий

Судді: