ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1195/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/1704/21 Категорія: 310040000 Тептюк Є. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Фетісової Т.Л., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представників ОСОБА_1 - адвокатів Горстки Ярослави Василівни, Дерев`янка Віталія Тихоновича на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: орган опіки та піклування міста Черкаси про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 2019 році відповідач припинив спілкування та будь-які стосунки з дитиною, зв`язок з нею не підтримує, її життям, здоров`ям, навчанням, духовним та матеріальним розвитком не цікавиться, матеріально дитині не допомагає. ОСОБА_1 ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами своєї дитини, її станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до внутрішнього світу своєї доньки; не створює та не забезпечує умов для отримання освіти. Тобто відповідач, покладених на нього батьківських обов`язків не виконує: не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. За таких обставин створились умови, які шкодять інтересам дитини.

З липня 2020 року на телефон ОСОБА_3 та малолітньої ОСОБА_4 надходять дзвінки від колекторів. Дитина боїться свого батька, не бажає зустрічатись з ним, та не бажає, щоб він забрав її від матері. Всі питання щодо виховання вирішуються ОСОБА_3 самостійно без участі та підтримки з боку батька. ОСОБА_3 має постійних дохід, місце проживання, забезпечує дитину.

Відповідач не приділяє увагу навчанню дитини.

У зв`язку з тим, що позивачу невідомо місце перебування відповідача, статус якого вона визначає як «колишній співмешканець», остання не могла отримати згоду на поїздку дитини за кордон, у зв`язку з чим в березні 2021 року звернулась до органу опіки та піклування із заявою щодо отримання висновку про підтвердження місця проживання ОСОБА_4 з метою виїзду на оздоровлення за кордон. ОСОБА_1 запрошення до служби у справах дітей ігнорував. Даний факт характеризує ставлення батька до дитини.

Враховуючи викладене та висновок органу опіки та піклування Черкаської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач просила суд: позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_4 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, та стягнути з ОСОБА_1 на її користь судові витрати.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 01 липня 2022 року позов задоволено повністю.

Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав стосовно його доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.07.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 908 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що є встановленим той факт, що з 2020 року відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Після звернення позивача в суд, відповідач став перераховувати кошти на утримання дитини, як вбачається з наданих квитанцій перерахував по 1000 грн в місяць в якості аліментів.

Суд допустив, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 міг існувати конфлікт за якого останній не бажав спілкуватися з позивачем, однак така його поведінка не повинна була відображатись на дитині, яка крім того, що переживала розлучення родини, була позбавлена його уваги доволі довгий час. Відповідачем не надано будь-якого доказу щодо того, що він бажав спілкуватись з дитиною, але не мав змоги

Суд прийняв до уваги покази свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які характеризують ОСОБА_1 з позитивної сторони, зазначаючи, що він відвозив доньку на гуртки, до логопеда, приймав участь у родинних святах. Однак дані свідки не були спостерігачами поведінки батька та доньки наодинці, або виключно у колі сім`ї, у зв`язку з чим не можуть свідчити про належне/неналежне виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків та його зв`язок з дитиною.

Судом було допитано малолітню ОСОБА_4 , яка в судовому засіданні в присутності обох батьків зазначила, що залишення батьком сім`ї сприймається нею як та обставина, за якої дитина почуває себе в стані спокою. Хвилювання дитина відчувала, коли проживала з батьком разом. Зокрема ОСОБА_4 зазначає, що між батьками досить часто виникали сварки, за яких батько дуже ображав матір, і ОСОБА_4 вимушена була ставати між ними, аби припинити сварку. Малолітня ОСОБА_4 не бажала і не бажає спілкуватись з останнім, і найголовніше - не відчувала будь-яких негативних емоцій, коли батько залишив родину.

Враховуючи, що відсутність батька в сім`ї з 2020 року сприймалось ОСОБА_4 спокійно, вона перестала бути свідком сімейних сварок та конфліктів, перестала хвилюватись за матір, приділяла увагу навчанню та позакласному вихованню, спілкуванню з друзями, то поява батька і його активна поведінка викликали у дитини стрес і порушення звичного життя, що виразилось у непорозуміннях з товаришами, хвилюваннях та поверненні до колишніх образ на нього, у зв`язку з чим в діях ОСОБА_1 вбачається винна поведінка по відношенню до дитини, яка полягає в завданні моральних страждань дитині, через які вона не бажає мати будь-який зв`язок з батьком, розуміючи подальші наслідки і бажаючи їх настання.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представники ОСОБА_1 - адвокати Горстка Я.В., Дерев`янко В.Т.оскаржили його в апеляційному порядку та зазначили, що висновки викладені у рішенні суду не відповідають обставинам справи, рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, є незаконним та необґрунтованим, а тому просили його скасувати в частині позбавлення батьківських прав та ухвалити у даній частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що після розірвання стосунків між сторонами, позивач всіляко сприяла тому, щоб відповідач не спілкувався з донькою ОСОБА_8 . Під впливом позивача донька згодом перестала навіть у телефонному режимі спілкуватися з батьком.

В матеріалах справи міститься характеристика на ОСОБА_4 з Першої міської гімназії Черкаської міської ради, в якій зазначено, що батько ОСОБА_1 активно спілкувався з класним керівником та педагогами, неодноразово організовував та брав участь у різних шкільних заходах.

Вказують, що відповідач після розірвання відносин з позивачем в телефонному режимі спілкувався з класним керівником доньки, з вчителькою з художньої гімнастики. Даний факт підтверджує і донька, яка засвідчила, що батько спілкувався з вчителями і від нього вони та однокласники дізналися про негаразди в їх родині.

Що стосується показів свідків, то вказують, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є близькими родичами позивачу, свідок ОСОБА_11 є хатньою робітницею позивача, тобто дані свідки є зацікавленими або залежними від позивача особами.

Щодо тверджень про зловживання відповідачем алкогольними напоями, то в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач перебуває на обліку в Черкаському обласному наркологічному диспансері, чи притягувався до адміністративної відповідальності за керування авто в нетверезому стані тобто за ст. 130 КУпАП.

Зазначають, що батько не чинив фізичного насильства над дитиною і над матір`ю, мати не зверталась з даного приводу в поліцію, батько не лікувався і не стоїть на обліку в наркодиспансері, дбав про її духовний розвиток, брав участь з донькою у різних шкільних та місцевих конкурсах, про що засвідчив свідок ОСОБА_7 .

Також звернуто увагу, що позивачеві було відоме місце проживання відповідача, оскільки він проживає у квартирі своїх батьків, в якій неодноразово перебувала і позивач, а також номеру телефону ним не змінено.

Судом першої інстанції не враховано, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки та виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - адвокат Постригань Т.Л. вказує, що показання ОСОБА_7 щодо того, що його дружина постійно оглядала Машу як лікар не можуть бути взяті до уваги, оскільки показання з чужих слів згідно ст. 90 ЦПК України показання з чужих слів не може бути допустимим доказом те, що ОСОБА_1 возив дитину до лікарів, не підтверджено жодними доказами та в судовому засіданні під звукозапис ОСОБА_1 зазначив, що не знає, до якої поліклініки відноситься донька, в якій поліклініці обстежується та лікується донька.

Відповідачем не спростовано факту, що обстеженням, лікуванням та оздоровленням дитини займалась виключно мама.

Згідно дублікатів чеків, ОСОБА_1 у 2022 році було здійснено перерахування коштів ОСОБА_4 на загальну суму 6000 грн. Навіть під час розгляду справи в суді, маючи стабільний постійний дохід відповідач перерахував суму, що є недостатньою навіть, враховуючи мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину 1309 грн.

ОСОБА_1 зазначає в апеляційній скарзі, що проживав та проживає і на даний час в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та зазначає, що жодного звернення, направленого позивачем за адресою проживання відповідача, матеріали справи не містять. В той же час, відповідач сам зазначив в апеляційній скарзі єдину адресу АДРЕСА_2 .

У висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_1 щодо малолітньої ОСОБА_4 зазначена адреса ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 .

Представник органу опіки та піклування міста Черкаси у суді першої інстанції підтримала висновок та необхідність позбавлення батьківських прав відповідача.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідачем ОСОБА_1 оскаржено рішення суду першої інстанції в частині позбавлення його батьківських прав, а тому перегляду в апеляційній інстанції підлягає рішення суду саме у даній частині.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не відповідає в повній мірі зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними її свідоцтва про народження від 29.04.2009 року, серії НОМЕР_1 .

Згідно довідки з приватної школи бальних танців «ELITE DANCE» від 14.07.2021 року, ОСОБА_4 2009 року народження дійсно навчається в даній школі з 2017 року. Єдиною дорослою контактною особою, що фінансує навчання ОСОБА_4 , відповідає за її доставку на навчання є матір - ОСОБА_3 . Батько дитини, ОСОБА_12 , не приймає участь в організаційних та фінансових питаннях щодо навчання, виховання дитини, забезпечення її транспортування до школи та після школи.

В матеріалах справи наявні копії квитанцій щодо сплати ОСОБА_3 коштів за заняття танцями ФОП ОСОБА_13 за 2017-2020 роки.

У звязку з тим, що позивачем не надано документів щодо вартості навчання ОСОБА_4 в школі танцю, не можливо стверджувати про повну або часткову оплату навчання, однак не можливо заперечувати про те, що кошти на позашкільну освіту доньки ОСОБА_3 витрачала.

З довідки виконавчого комітету Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 31.08.2021 року №876 вбачається, що ОСОБА_3 дійсно зареєстрована та проживає у домоволодінні у АДРЕСА_4 . Також в домоволодінні зареєстрована та проживає ОСОБА_4 , 2009 р.н.

ОСОБА_3 працює в ТОВ «Черкасиміськбуд» з 14.02.2006 року на посаді фінансового директора з окладом 7700 грн. на місяць, згідно довідки ТОВ «Черкасиміськбуд» від 06.09.2021 року. Суд зауважує, що дана довідка підтверджує тільки те, що між ОСОБА_3 та ТОВ «Черкасиміськбуд» є трудові відносини, однак повністю дохід позивача не відображає, оскільки заробітна плата складається не тільки з посадового окладу.

За місцем роботи ОСОБА_3 характеризується позитивно, згідно даних характеристики наданої ТОВ «Черкасиміськбуд» від 06.09.2021 року.

Суд зазначає, що хоча довідка та характеристика з місця роботи позивача не стосуються предмету спору, однак останні підтверджують можливість матері утримувати дитину, за відсутності батьківської опіки.

Згідно довідки лікаря-педиатра ОСОБА_14 від 25.11.2021 року, ОСОБА_4 , 2009 року народження є її пацієнткою, про що підписано відповідний договір. Дитина на постійній основі проходить усі необхідні для її віку обстеження та отримує лікування та вакцинування за необхідності. ОСОБА_3 - мати дитини є єдиною контактною особою, з якої лікар спілкувалася щодо пацієнтки та єдиною особою, яка доставляє дитину до клініки та відповідає за її безпеку. Суд зауважує, що декларація укладена з даним лікарем ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 03.09.2021 року. Тобто лікар здійснює медичне супроводження дитини тільки 2 місяці.

Відповідно до довідки з Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 13.09.2021 року №20297-01-10, ОСОБА_12 був зареєстрований у АДРЕСА_3 з 20.05.2005 року по 10.08.2021 року. Був знятий з реєстрації місця проживання на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.04.2021 року, справа №711/5412/20.

01.07.2021 року виконавчим комітетом Черкаської міської ради за №415/30-03-03 надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_1 щодо малолітньої ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом досліджено наданий стороною відповідачів CD-диск з відеозаписом, де ОСОБА_1 з донькою знімають відеокліп. Сторони не заперечують, що дані події відбувалися, коли ОСОБА_4 було 9 років, тобто за два роки до того, як ОСОБА_1 перестав спілкуватися з донькою.

Згідно характеристики на ОСОБА_4 , ученицю 7-Б класу Першої міської гімназії Черкаської міської ради Черкаської області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в даному освітньому закладі з 01.09.2009 року. Дитина характеризується позитивно. Протягом пятого класу, батько дитини, ОСОБА_12 , активно спілкувався з класним керівником та педагогами, неодноразово організовував та брав участь у різних шкільних заходах. Проявляв інтерес до успіхів та невдач дитини. Протягом навчання у шостому класі і станом на сьогоднішній день, у звязку з карантинними обмеженнями, що не дозволяють доступ батьків до приміщення гімназії, взаємодія батьків із учителями була обмеженою. Вищезазначені якості характеристики підтверджує і вчителька початкових класів ОСОБА_15 , яка навчала ОСОБА_8 2009-2013 роки.

З виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_12 з КНП «Четвертий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» вбачаються наявні у останнього захворювання і з коротким переліком встановлених діагнозів. Суд зауважує, що з даної виписки не можливо оцінити стан здоровя ОСОБА_1 з точки зору того як дані захворювання впливають на його життя та на скільки є небезпечними у своєму перебігу.

У матеріалах справи наявні чеки щодо оплати ОСОБА_12 навчання ОСОБА_4 в Черкаській дитячій художній школі м. Данила Нарбута за 2018-2020 роки. Оплата згідно чеків проводилась не кожного місяця. У звязку з тим, що відповідачем не надано документів щодо вартості навчання ОСОБА_4 в даному закладі, не можливо стверджувати про повну або часткову оплату ним навчання, однак не можливо заперечувати про те, що кошти на позашкільну освіту доньки він витрачав.

З листа структурного підрозділу Черкаської станції екстреної (швидкої) медичної допомоги від 08.12.2021 року №270 вбачається, що в 2020 році до ОСОБА_1 було здійснено 5 викликів бригади швидкої медичної допомоги.

Згідно наданих дублікатів чеків, ОСОБА_12 у 2022 році було здійснено перерахування коштів ОСОБА_4 на загальну суму 6000 грн.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції були допитані свідки, які пояснили наступне.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона з 11.2019 року працювала в сім`ї ОСОБА_16 . Родина складалася з ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_18 . Свідок ходила до них допомагати у будинок, що розташований у с. Свидівок. Приходила до них 5 днів на тиждень. Щодо стосунків в родині, пояснила, що ОСОБА_18 майже не спілкувалася з батьком. ОСОБА_19 лежав на дивані, дивився телевізор, часто дозволяв собі вживати алкоголь в присутності дитини. Оскільки ОСОБА_18 зранку їхала на роботі, а з батьком ОСОБА_18 не спілкувалася то своїми проблемами вона ділилася з нею. Так, ОСОБА_18 розповідала свідку, що вона часто плаче, оскільки батько перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння ображає її. Батько в присутності дитини говорив про її фізіологічні ознаки, про її статевий розвиток, на що дитина дуже соромилася. Свідок розповіла, що у ОСОБА_17 були приступи і йому викликали карету швидкої медичної допомоги. Свідок бачила як ОСОБА_20 лежав на підлозі в стані алкогольного сп`яніння. Лікар сказав, що він «перепив». ОСОБА_19 звертався до свідка вживаючи нецензурні слова. Він кричав на дитину. Відповідач вживав алкогольні напої при свідку. Зараз дитина не спілкується з ним.

Після того, як ОСОБА_1 виїхав з будинку, дитина стала спокійною, тепер живе повним життям, дитина стала веселою, не сидить постійно в своїй кімнаті. Свідок повідомила, що продовжує працювати в родині ОСОБА_3 , з ОСОБА_8 спілкується постійно, у них добрі відносини. ОСОБА_18 їй розповідала, що батько з нею не спілкувався. Дитина страждає від булінгу від однокласників, у зв`язку з поведінкою батька, який ходив до школи та звертався до батьків однокласників ОСОБА_18 за позитивною характеристикою, щось їм нарозповідав і ці дії призвели до булінгу дитини у школі. На день народження ОСОБА_18 батько її не вітав. ОСОБА_18 відвідує художню школу, курси з вивчення англійської мови. Дитина говорила, що їй все купляє матір.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона є матір`ю позивача. Бачила ОСОБА_20 у стані алкогольного сп`яніння коли він приїжджав співати колядки. Тобто був у стані алкогольного сп`яніння і водив дітей на колядку. У неї з ОСОБА_20 не було конфліктів. Відповідач постійно провокував ОСОБА_18 . Говорив, що вона не гарна, товста, погано готує. ОСОБА_21 казала, що на свято Пасхи, вона бачила батька біля церкви, але він до них навіть не підійшов. З червня 2020 року свідок не бачила ОСОБА_1 . ОСОБА_18 казала, що батько говорив їй огидні речі про матір. Зараз свідок надає допомогу доньці в утриманні дитини. Духовну і моральну підтримку дитині ОСОБА_20 не надавав. ОСОБА_18 повідомила, що не хоче зустрічатися з батьком. Моральний стан дитини погіршився після того як інші діти почали обговорювати сімейні стосунки її батьків. Дитина постійно плакала через байдужість батька. Він не звертав на неї уваги. ОСОБА_18 казала, що він ображав її коли говорив негарні слова про її матір.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він є батьком позивача. ОСОБА_20 та ОСОБА_18 перебували у церковному шлюбі. Після народження дитини донька пішла на роботу. Для ОСОБА_20 дитина була не потрібна, і чим старша, тим більш не потрібна. ОСОБА_20 керував автомобілем будучи у стані алкогольного сп`яніння, і в автомобілі перебувала донька. ОСОБА_20 завдавав тілесних ушкоджень свідку за зауваження. Він два роки не спілкувався з дитиною, і морально не допомагав дитині. З 2020 року дитина була зовсім непотрібна ОСОБА_23 . У 2020-2021 роках дитина проживала виключно з матір`ю.

Свідок ОСОБА_24 суду пояснила, що з 2010 по 2013 роки вона працювала хатньою робітницею у сім`ї ОСОБА_25 . Вона телефонувала ОСОБА_20 і спілкувалася з ним, запитуючи про нього, про ОСОБА_18 та про їх родину. В період 2020-2021 років свідок не бачила родину ОСОБА_23 .

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що ОСОБА_20 є племінником його дружини. Він був свідком на весіллі. За період 2020-2021 років свідку відомо, що ОСОБА_20 возив до Карпат дитину. Також він водив дитину до гуртків. Але це все відомо свідку зі слів ОСОБА_20 .

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що ОСОБА_12 її племінник. Період 2020-2021 років був для ОСОБА_20 дуже складним. Їй дуже близька ця родина. Свідок бачила як ОСОБА_20 возив дитину. У 2020-2021 роках свідок не бачила ОСОБА_23 п`яним. ОСОБА_18 відвідувала гуртки. Свідок бачила як ОСОБА_23 три рази возив ОСОБА_18 на танці та до художньої школи, але дитину вона не бачила, це все їй розповідав племінник. ОСОБА_18 припинила спілкування зі свідком. Відносини ОСОБА_18 та ОСОБА_20 були дуже гарними. ОСОБА_20 не мав можливості спілкуватися з дитиною.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він знайомий з родиною ОСОБА_18 та ОСОБА_20 близько 10 років. Вони товаришували, хрестили дитину і святкували разом. Зустрічалися на свята. Відносини у родині були гарні. ОСОБА_20 проводив час з донькою. Водив його сина та ОСОБА_18 до логопеда. Також супроводжував доньку до гуртків. З 2015 року свідок не спілкується з ОСОБА_18 та ОСОБА_8 . ОСОБА_20 розповідав, що немає можливості спілкуватися з донькою.

Малолітня ОСОБА_4 суду пояснила, що їй 13 років і вона вже є дорослою. Вона пам`ятає, що батько скандалив з матір`ю, намагався вчинити фізичну розправу, а вона ставала між ними. Батько пішов і з того часу не підтримував її. У 2022 році батько переводив їй 1000 грн. Уход батька з сім`ї супроводжувався скандалом. Він кидався на матір з кулаками. Після того як батько пішов, він якогось дня приїхав до будинку і вчинив їй скандал. Забрав речі обманним шляхом, зокрема забрав 2 фотоапарати, хоча вона просила його залишити їй один. Свідок розповіла суду, що на її телефонували колектори. Батько, коли жив з ними постійно скандалив, вживав спиртні напої з домогосподаркою, фліртував з нею. Крім того, батько керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння і возив її з собою. Цілими днями батько не працював. Відпускав в її бік недоречні вислови, щодо її фізіологічного розвитку. З того часу, як батько пішов з родини, він перестав спілкуватися з нею, не домогав. Але сходив до школи, де порозповідав різні плітки про її маму, в зв`язку з чим вона відчула булінг з боку однокласників та втратила друзів, але має надію відновити з друзями стосунки. На думку ОСОБА_18 дії ОСОБА_1 цьому сприяли. ОСОБА_18 повідомила суду, що ніяких стосунків не хоче мати з батьком. Зараз вона відчуває себе в безпеці і рада, що батько з ними не живе.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, так як ці обставини зумовлені не її (його) волею.

У даній справі суд встановив, що з 2020 року батьки неповнолітньої ОСОБА_4 почали проживати окремо, після чого відповідач припинив спілкування як з позивачем, так і з дитиною, що ним не заперечувалось.

Після подання зазначеного позову у липні 2021 року відповідач почав добровільно перераховувати кошти на утримання дитини, що підтверджується копіями квитанцій (т.2 а.с. 39-40).

Колегія суддів вважає, що суд неправильно розтлумачив поняття ухилення від виконання батьківських обов`язків і дійшов помилкового висновку, що про їх невиконання ОСОБА_1 свідчить та обставина, що він тривалий час не бачився та не спілкувався з дочкою.

Зазначаючи про те, що відповідач не займається вихованням дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток і не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, суд не врахував, що такі обставини настали, зокрема, у зв`язку з конфліктною ситуацією, яка склалася між батьками ОСОБА_4 .

При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач ОСОБА_1 не бажає спілкуватися з дочкою ОСОБА_8 та брати участь у її вихованні, натомість встановлено, що між сторонами у справі існує конфлікт у відносинах, що негативно вплинуло на взаємовідносини ОСОБА_1 з дочкою, яка залишився проживати з матір`ю.

Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається мати не свідчить про те, що батько дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Як зазначено вище, згідно частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який тягне за собою правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини ст. 166 СК України.

За змістом пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до частини першої статті 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що вирішення питання сімейних відносин заявника та позбавлення батьківських прав мало б ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Стаття 19 СК України встановлює, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Покладаючи в основу рішення про задоволення позову висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради від 01.07.2021 року щодо доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_4 щодо малолітньої ОСОБА_4 , суд не врахував, що вказаний висновок ґрунтується лише на поясненнях малолітньої дитини ОСОБА_18 та її матері ОСОБА_3 , які зводяться фактично до того, що батько не проживає разом з ними, не допомагає матеріально та дитина задоволена тим, що в родині припинилися сварки між батьками.

Колегія суддів для забезпечення повноти судового розгляду, а також зважаючи на норму статті 19 СК України, яка передбачає надання висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав безпосередньо суду, ухвалою суду апеляційної інстанції від 29 вересня 2022 року зобов`язав орган опіки та піклування надати такий висновок.

На вказану ухвалу суду від ВК Черкаської міської ради надійшов лист №448/30-03-03 від 20.10.2022 року, в якому зазначено, що з вересня 2021 року до вересня 2022 року громадянин ОСОБА_1 не звертався до органу опіки та піклування м. Черкаси чи служби у справах дітей Черкаської міської ради із заявами, щодо порушення його прав та обов`язків по вихованню та утриманню доньки ОСОБА_4 . ВК Черкаської міської ради, як орган опіки та піклування підтримує висновок від 01.07.2021 року за №415/30-03-03, та вважає за доцільне позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_1 щодо малолітньої ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Колегія суддів, зважаючи на зміст висновку органу опіки та піклування від 01 липня 2021 року про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківський прав, вважає, що він ґрунтується виключно на тому, що останній, у тому числі не проживає разом з дитиною, не бере участі у її вихованні, тобто цей висновок має формальний характер та винесений без достатніх правових підстав.

Слід зауважити, що висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради від 01 липня 2021 року має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України).

За таких обставин колегія суддів не погоджується із висновком органу опіки та піклування, оскільки він невмотивований і суперечить інтересам дитини.

Під час вирішення справи, апеляційний суд враховує також висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 06 травня 2020 року під час розгляду справи № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) від 09 листопада 2020 року під час розгляду справи № 753/9433/17 (провадження № 61-3462св20) в яких зазначено, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що мати дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, підстави для позбавлення батьківських прав відсутні. Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.

У постанові Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі № 569/5825/17 зазначено, що «Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що позбавлення ОСОБА_5, який не використав всіх, передбачених законом засобів для того, щоб брати участь у вихованні сина, батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи позивачем не доведено. При цьому судом також враховано частину першу статті 3 Конвенції про права дитини, відповідно до якої першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини».

Отже, установивши, що ОСОБА_1 не втратив інтересу до участі у вихованні дитини, має намір на відновлення відносин з нею, колегія суддів доходить висновку про недоведеність позивачем необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, доцільність вжиття якого ані позивач, ані орган опіки та піклування належно не аргументували.

Неможливість активної участі батька в житті дитини спричинена також і об`єктивними причинами, зокрема між позивачем та відповідачем існують неприязні стосунки, а отже позивачем не доведено свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

Виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини, колегія суддів вважає, що неврахування думки малолітньої ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо позбавлення її батька батьківських прав є виправданим з огляду на її вік та на її твердження, які зводяться до того, що між батьками при їх спільному проживанні були напружені стосунки, сварки та які наразі у зв`язку з переїздом батька закінчилися. Вказана думка малолітньої дитини лише вказує на той факт, що у сторін у справі були конфлікти очевидцем яких була дитина, що було для неї психотравмуючим фактором.

Однак, така думка дитини більше стосується можливості та доцільності спільного проживання батьків, аніж вказує на будь-які протиправні дії збоку ОСОБА_1 по відношенню до доньки.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин, судом апеляційної інстанції у справі не встановлено.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосував до спірних правовідносин положення статей 164, 166, 171 СК України та дійшов помилкового висновку про ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків щодо неповнолітньої ОСОБА_18 , у зв`язку з чим ухвалене судом першої інстанції рішення не може вважатися законним та обґрунтованим і підлягає скасуванню.

Разом з тим колегія суддів вважає за доцільне попередити відповідача про зміну ставлення до виховання дітей, що узгоджується із п. 18 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3.

Суд апеляційної інстанції враховує, що хоча рішення суду оскаржується лише в частині позбавлення батьківських прав, відповідач не заперечує, що дитина проживає разом з матір`ю, а тому на нього покладено обов`язок разом з позивачем утримувати свою дитину. Тому, стягнутий судовим рішенням розмір аліментів відповідач вважає правильним, а застосовані при цьому норми закону відповідають інтересам дитини. За таких обставин рішення суду в частині стягнення аліментів та негайне допущення їх стягнення в межах суми платежу за один місяць перегляду апеляційним судом не підлягає.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушено норми процесуального права, апеляційний суд скасовує оскаржуване рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення про відмову у позові з наведених вище підстав.

Крім того, у відповідності ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Предметом позовних вимог ОСОБА_3 були дві вимоги: позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

Водночас заявник не звільнена від сплати судового збору за подання позову про позбавлення батьківських прав.

Отже, позивач в силу вимог ЗУ «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору за подачу позовної заяви в частині стягнення аліментів, а тому нею сплачено судовий збір лише за позовну вимогу немайнового характеру про позбавлення батьківських прав у розмірі 908 грн.

Таким чином, відповідач повинен сплатити на користь держави судовий збір за позовну вимогу майнового характеру про стягнення аліментів у розмірі 908 грн.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до повного задоволення.

Згідно квитанції № 17 від 18 серпня 2022 року (т. 2 а.с. 108) ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1362 грн.

Рішення суду ним оскаржувалося лише в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Тому з позивача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1362 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представників ОСОБА_1 - адвокатів Горстки Ярослави Василівни, Дерев`янка Віталія Тихоновича - задовольнити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_12 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: орган опіки та піклування міста Черкаси про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в оскаржуваній частині щодо вирішення спору про позбавлення батьківських прав та розподілу судових витрат скасувати.

Ухвалити у цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_12 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: орган опіки та піклування міста Черкаси про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_12 про належне виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1362 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2022 року.

Судді: