ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 602/1279/20Головуючий у 1-й інстанції Костів Л.І.
Провадження № 22-ц/817/552/22 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Міщій О. Я., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Іванюта О.М.

та представника позивача АТ КБ Приватбанк - адвоката Гнатишака О.В., відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №602/1279/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 16 березня 2022 року, ухваленого суддею Костів Л.І., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

у листопаді 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 10 липня 2012 року у розмірі 85 559 (вісімдесят п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень 64 копійки станом на 10 вересня 2020 року, яка складається з наступного: 60 705 (шістдесят тисяч сімсот п`ять) гривень 63 копійки - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту; 60 705 (шістдесят тисяч сімсот п`ять) гривень 63 копійки - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 0,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; - 24 854 (двадцять чотири тисячі вісімсот п`ятдесят чотири) гривні 01 копійка - заборгованість за простроченими відсотками; - 0,00 гривень - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; - 0,00 гривень - нарахована пеня; - 0,00 гривень - нараховано комісії, а також судові витрати у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) гривні (том 1, а.с. 2-5).

В обґрунтування позовних вимог АТ КБ Приватбанк зазначило, що у відповідності до умов вищевказаного кредитного договору відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. У подальшому розмір кредитного ліміту був збільшений до 50 000,00 гривень. Власник карткового рахунку зобов`язувався слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого станом на 10 вересня 2020 року має заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 16 березня 2022 року в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк (місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ), представник позивача Ваврик Юрій Петрович (місце знаходження: 46000, м. Тернопіль, вул. С. Бандери, 38) до ОСОБА_1 (зареєстрованого: АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) відмовлено (том 1, а.с. 262-267).

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк просить скасувати рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 16 березня 2022 року та ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ Приватбанк в повному обсязі, а також, стягнути з відповідача судові витрати, посилаючись на те, що воно прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального та матеріального права (том 2, а.с. 1-5).

В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ Приватбанк зазначило, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 10 липня 2012 року йому було відкрито картковий рахунок та видано картку, яка в подальшому перевипускалася, із встановленням кредитного ліміту в розмірі 300 гривень, який в подальшому було збільшено до 50 000 гривень. Із виписки по рахунку вбачається, що останній користувався кредитними коштами, знімав кошти в банкоматі, розплачувався за товари в магазині, а також погашав кредитну заборгованість, шляхом поповнення картки в терміналі самообслуговування або переведення коштів на картку, але погашення були здійсненні несвоєчасно та у розмірі меншому, ніж щомісячний платіж, а тому заборгованість за тілом кредиту та відсотками стала простроченою. 15 листопада 2018 року ОСОБА_1 підписав Паспорт споживчого кредиту, в якому визначено умови кредитування: процентна ставка у пільговий період 0,00001% річних, поза межами пільгового періоду 42% річних для картки Універсальна Голд та 43,2% річних для картки Універсальна; при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту 84% річних для картки Універсальна Голд та 86,4% річних для картки Універсальна; штраф за прострочення платежів більш ніж на 30 днів 500 гривень + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій та інше. Із виписки по рахунку вбачається, що в період з 19 листопада 2018 року по 02 грудня 2018 року останній не мав заборгованості, такими діями він підтвердив, що повністю згоден з умовами кредитування. Після цього, ОСОБА_1 почав користуватися власними коштами. Починаючи з 03 грудня 2018 року, він знову почав користуватися кредитними коштами, тобто після того, як був ознайомлений з умовами кредитування, підписавши Паспорт споживчого кредиту. Позивачем заявлено вимоги щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами, які утворилися після 03 грудня 2018 року. Також зазначають, що заборгованість за тілом кредиту перевищує розмір встановленого кредитного ліміту, тому що було списання кредитних коштів за послугою Оплата частинами. Ними надано до суду докази видачі кредитних коштів, користування відповідачем кредитними коштами, а також докази ознайомлення відповідача з умовами кредитування.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, ґрунтується на засадах верховенства права, є законним та обґрунтованим. Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивачем належним чином не обґрунтовано правову природу виникнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 60 705,63 гривні і відповідним чином обґрунтував на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У судовому засіданні представник АТ КБ Приватбанк - адвокат Гнатишак О.В. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладеній в ній.

ОСОБА_1 апеляційної скарги не визнав, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою, а оскаржуване рішення законним, підтримав доводи викладені у відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення відповідає, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 10 липня 2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк Приватбанк, правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк, укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого останній отримав кредит, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (том 1, а.с. 23).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві.

Згідно з довідкою, виданої АТ КБ Приватбанк, ОСОБА_1 було видано три кредитні картки: № НОМЕР_2 (термін дії до 03/16); № НОМЕР_3 (термін дії до 05/18); № НОМЕР_4 (термін дії до 03/21) (том 1, а.с. 21).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, за умовами даного договору позивачу було видано платіжну картку № НОМЕР_2 , старт карткового рахунку датований 10 липня 2012 року з встановленням кредитного ліміту у розмірі 300,00 грн., в подальшому кредитний ліміт змінювався, а саме: 10.07.2012 року 3 600 грн., 25.02.2013 року 8 000 грн., 21.07.2015 року 2 000 грн., 18.11.2015 року 5 000 грн., 10.02.2016 року 5 000 грн., 22.08.2017 року 25 000 грн., 02.10.2018 року 50 000 грн., 31.12.2019 року 0,00 грн. (том 1, а.с. 22).

До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, Універсальна, 30 днів пільгового періоду, базова % ставка в місяць = 3,0%; обов`язковий щомісячний платіж 7% від заборгованості (але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості); пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів Пеня = пеня (1) + пеня (2); штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань 500 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій; Універсальна, Універсальна, 55 днів пільгового періоду, базова % ставка в місяць = 2,5%; обов`язковий щомісячний платіж 7% від заборгованості (але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості), з 01 квітня 2014 року - 5% від заборгованості (але не менше 100 грн та не більше залишку заборгованості); пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів Пеня = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення) + 50 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн; штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань 500 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій (том 1, а.с. 26) та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку (том 1, а.с. 27-52).

Відповідач не ознайомлений з долученими до матеріалів справи Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифом обслуговування кредитних карт Універсальна, Універсальна, 30 днів пільгового періоду, Універсальна, 55 днів пільгового періоду, оскільки відсутній його підпис на вказаних Умовах та Тарифах.

Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи договір про відновлювальну кредитну лінію, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці від 18 листопада 2018 року, в якій вказано сума/ліміт кредиту до 50 000 гривень та до 75 000 гривень, до 240 місяців, із процентною ставкою в межах пільгового періоду, відсотків річних 0,00001%; за межами пільгового періоду 43,2% та 42%; за умови отримання готівкових коштів з використанням платіжної картки та користування коштами поза межами пільгового періоду і погашенню кредита мінімальними платежами 52,84% та 53,36%; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 86,4% та 84% (том 1, а.с. 24-25).

Згідно розрахунку, виданого АТ КБ ПриватБанк, сума заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору №б/н від 10 липня 2012 року станом на 10 вересня 2020 року становить 85 559 (вісімдесят п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень 64 копійки, яка складається із наступного: 60 705 (шістдесят тисяч сімсот п`ять) гривень 63 копійки - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту; 60 705 (шістдесят тисяч сімсот п`ять) гривень 63 копійки - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 0,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; - 24 854 (двадцять чотири тисячі вісімсот п`ятдесят чотири) гривні 01 копійка - заборгованість за простроченими відсотками; - 0,00 гривень - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; - 0,00 гривень - нарахована пеня; - 0,00 гривень - нараховано комісії (том 1, а.с. 20).

Згідно наданої позивачем виписки по особовому рахунку клієнта ОСОБА_1 видно, що з вказаного рахунку здійснювалось списання коштів з підстав, які зініційовані відповідачем: зняття готівки, переказ, купівля товарів, послуг; які зініційовані позивачем: списання відсотків, пені, комісій; правова природа яких не пов`язана з договором кредиту чи рахунку: миттєва розстрочка (том 1, а.с. 66-102, 154-190).

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що відсутня заборгованість відповідача за поточним тілом кредиту, а підстав для стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, якого правова природа позивачем не обґрунтовано та заборгованості за простроченими відсотками не має, оскільки у заяві позичальника від 10 липня 2012 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту (правову природу якого не обґрунтовано), а також заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, простроченими відсотками, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 10 липня 2012 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, вказав, що приєднаний до позовної заяви витяг стосується Умов та правил надання банківських послуг, які діяли на момент підписання заяви. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ ПриватБанк дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції повністю погоджується, виходячи з такого.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ ПриватБанк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками, при цьому зазначивши, що за поточним тілом кредиту заборгованість відсутня.

На підтвердження розрахунку заборгованості за простроченим тілом кредиту позивач подав розрахунок кредитної заборгованості та виписку за договором № б/н станом на 14.09.2020, з якої видно, що з вказаного рахунку здійснювалось списання коштів, які в тому числі і зініційовані позивачем, а саме: відсотків, пені, комісій; правова природа яких не пов`язана з договором кредиту чи рахунку: миттєва розстрочка (том 1, а.с. 66-102, 154-190).

Отже, нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту здійснено банком шляхом списання з карткового рахунку процентів за прострочений кредит, пені, комісії, а також миттєвої розстрочки Оплата частинами, що не є фактично використаними позичальником коштами та не може вважатися складовою заборгованості за тілом кредиту. Доказів, а також розрахунку на підтвердження фактично використаних коштів відповідачем, позивачем суду не було надано.

Колегія суддів вважає, що розрахунок заборгованості сам по собі не може бути належним та допустимим доказом наявності та розміру заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 60 705 (шістдесят тисяч сімсот п`ять) гривень 63 копійки, оскільки банк не вказав підстави нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту у заявленому розмірі, розрахунок у цій частині нічим не підтверджується та його правильність неможливо перевірити.

Як пояснив у судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 , що ним погашалася систематично заборгованість за фактично використані кошти, а відносно нарахування відсотків, пені, комісії, а також розстрочки Оплата частинами заперечує, оскільки домовленості щодо вказаних виплат з банком у нього не було.

Тому, колегія суддів вважає безпідставними доводи заявника, що заборгованість за простроченим тілом кредиту якраз і становить заборгованість у вигляді фактично використаних коштів.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення заборгованості за простроченим відсотками, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: https:www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ ПриватБанк.

Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі №6-16цс15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ ПриватБанк, тобто банк міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, на яку вірно послався суд першої інстанції.

Крім того, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Проте банк вимог щодо повернення заборгованості за поточним тілом кредиту не заявляв, оскільки така заборгованість відсутня, так як у наданих банком розрахунках зазначено, що за поточним тілом кредиту заборгованість відсутня (том 1, а.с. 20). Водночас вимоги щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками не можуть бути задоволені оскільки умови, щодо нарахування вказаної заборгованості не визначені в анкеті-заяві від 10 липня 2012 року та у паспорті споживчого кредитування.

Посилання апеляційної скарги на те, що відповідач, крім анкети-заяви, також підписав паспорт споживчого кредитування (том 1, а.с. 24-25), а тому ознайомлений з основними умовами кредитування з використання кредитної картки, є безпідставними, з огляду на таке.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої статті 207 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України Про споживче кредитування).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, у тому числі, з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України Про споживче кредитування, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України Про споживче кредитування).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України Про споживче кредитування).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту.

Отже, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Зазначене відповідає правовим висновкам Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20, провадження №61-14545сво20.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім цього, з 31 грудня 2019 року ОСОБА_1 був встановлений кредитний ліміт у розмірі 0,00 гривень, проте не дивлячись на це АТ КБ ПриватБанк за рахунок автоматичного погашення заборгованості шляхом списання відсотків, штрафу, пені, нарахування комісії та миттєвої розстрочки Оплата частинами, встановило заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 60 705,63 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що виписка з рахунку боржника є первинним бухгалтерським документом та безумовним підтвердженням отримання боржником коштів та користування ними, не є підставою для скасування законного судового рішення, оскільки виходячи з принципу змагальності, саме позивач (банк) має довести не лише факт кредитних відносин, а й розмір кредитної заборгованості, проте з цього документу неможливо встановити розмір фактично отриманих відповідачем у кредит коштів з вищенаведених підстав.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк слід залишити без задоволення, а рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 16 березня 2022 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на позивача в межах ним понесених.

Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, ціна позову у якій не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст.35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк залишити без задоволення.

Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 16 березня 2022 року залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на позивача в межах ним понесених.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 15 липня 2022 року.

Головуючий

Судді