судді колегії суддів судової палати
у цивільних справах Кропивницького
апеляційного суду Карпенка О. Л.
18 жовтня 2022 року м. Кропивницький
справа № 405/1384/22
провадження № 22-ц/4809/817/22
Постановою Кропивницького апеляційного суду у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Карпенка О. Л. (суддя-доповідач), Дуковського О. Л., Дьомич Л. м. від 18 жовтня 2022 року № 405/1384/22 залишено без змін рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту майна, яким вимоги позивача задоволено, а саме: зобов`язано Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зняти арешт з нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , номер запису про обтяження: 18345735, дата, час державної реєстрації: 26 червня 2009 року 11:27:22, вид обтяження: арешт нерухомого майна (відомості про реєстрацію до 01 січня 2013 року: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 8836997, 26 червня 2009 11:27:22, реєстратор: Кіровоградська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України), який було накладено в межах виконавчого провадження на підставі постанови державного виконавця Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АЕ 262058 від 16 червня 2009 року. Кім того, суд стягнув з відповідача на користь позивача компенсацію понесених останнім судових витрат.
Апеляційну скаргу на рішення суду подав відповідач Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
Оскільки рішення суду оскаржувалося лише в частині розподілу судових витрат, то суд апеляційної інстанції, керуючись ч. 1 ст. 367 ЦПК України, перевірив законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Я, суддя Кропивницького апеляційного суду Карпенко О. Л., не погоджуюся з межами розгляду справи апеляційним судом, що потягло, на мій погляд, ухвалення помилкового рішення.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції встановив, з чим обґрунтовано погодився суд апеляційної інстанції, що арешт на квартиру позивача накладено в межах виконавчого провадження про стягнення боргу з іншої особи - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , а не позивача - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Таким чином, державний виконавець наклав арешт на майно позивача за боргом іншої особи.
Особу стягувача, в чиїх інтересах накладено арешт, суд не встановив.
Вважаю, що позов пред`явлений не до всіх осіб, які мають відповідати за вимогами позивача, що є підставою для відмови в його задоволенні.
З огляду на обставини цієї справи, позивач мав пред`явити позов не лише до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), як органу, який наклав обтяження на його майно, а й до дійсного боржника у виконавчому провадженні - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , оскілки рішення у цій справі стосується його інтересів і фактично вказує на спір між позивачем і боржником про належність арештованого майна.
Крім того, згідно з частинами 1 та 2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Зокрема, у пунктах 6.6. 6.7., 6.13. постанови від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 Велика Палата Верховного Суду вказала: «6.6. Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.
6.7. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.
6.13. Крім того, Велика Палата Верховного Суду знов звертає увагу, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19)».
Як на правову підставу своїх вимог, позивач послався, зокрема, на ч. 1 ст. 59 ЦК України, якою встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, позивач не являється і не являвся боржником у виконавчому провадженні, але стверджує, що під час виконання виконавчого документа про стягнення коштів з боржника арешт накладено на майно, яке належить йому.
Таким чином, стосовно спірних правовідносин Закон визначає спосіб захисту прав позивача пред`явлення вимог про визнання права власності на спірне майно і про зняття з нього арешту, який є ефективним.
Позивач таких вимог не пред`являв, а лише вимагав зобов`язати відповідача зняти арешт з майна.
На моє переконання, обраний позивачем спосіб захисту не відповідає тому, який визначений законом та не є ефективним, бо не забезпечить поновлення його прав.
Отже, на моє переконання, суд першої інстанції на вказані недоліки цієї справи уваги не звернув, неправильно застосував норми права, ухваливши помилкове рішення.
Суд апеляційної інстанції мав можливість врахувати вказані недоліки та виправити їх за умови виходу за межі вимог і доводів апеляційної скарги.
Ця окрема думка виловлена мною 18 жовтня 2022 року, а складена 14 листопада 2022 року.
Суддя О. Л. Карпенко