Номер провадження: 22-ц/813/198/22
Справа № 2-727/10
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Чепрас А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Першого Київського відділу державної виконавчої служби в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28 січня 2021 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірної бездіяльності державного виконавця та зобов`язання зняти арешт,

ВСТАНОВИВ:

08 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси зі скаргою, в якій просив суд поновити строк на звернення до суду зі скаргою про визнання неправомірної бездіяльності державного виконавця та зобов`язання зняти арешт; визнати неправомірною бездіяльність Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі, яка полягає у не скасуванні арешту, накладеного постановою про арешт майна та заборону на його відчуження; зобов`язати Перший Київський відділ державної виконавчої служби зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , який було накладено постановою Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна та заборону на його відчуження; судові витрати покласти на Перший Київський відділ державної виконавчої служби. При цьому скаржник посилався на те, що рішенням суду від 17 грудня 2010 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" стягнуто заборгованість за кредитним договором. На підставі вказаного рішення суду неодноразово відкривались та закінчувались виконавчі провадження. В подальшому в грудні 2018 року ОСОБА_1 у повному обсязі виконав свої зобов`язання перед АТ "Райффайзен Банк Аваль". 16 вересня 2020 року скаржник дізнався про наявність накладеного на його нерухоме майно арешту, про зняття якого державним виконавцем було відмовлено з посиланням на відсутність підстав (а. с. 1-7).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28 січня 2021 року зобов`язано Перший Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (м. Одеса) зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , який було накладено постановою Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна та заборону на його відчуження (а. с. 53-56).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, представник Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив суд оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні скарги. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що судом першої інстанції не досліджено всіх обставин справи, зокрема, того, що після повного виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань перед банком, підставою для зняття арешту з його майна є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, які боржником наразі не сплачені. Тому, апелянт зазначає, що припинення обтяжень майна скаржника призведе до уникнення останнім сплати відповідних платежів. Також апелянт вважає, що судом необґрунтовано не прийнято докази, що надавалися відповідачем, які, на думку апелянта, можуть показати, що на момент завершення виконавчого провадження не існувало підстав завершення виконавчого провадження у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу за його письмовою заявою, та підстав застосування наслідків закінчення виконавчого провадження у вигляді арешту (а. с. 77-87).

15 березня 2021 року ухвалою головуючої судді Ващенко Л.Г., суддів: Сєвєрової Є.В., Вадовської Л.М. відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду (а. с. 98).

Рішенням Вищої Ради правосуддя N 1612/0/15-21 від 20 липня 2021 року ОСОБА_3 звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 серпня 2021 року, цивільну справу було розподілено колегії суддів: головуючого судді - Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М. та ухвало від 21 вересня 2021 року справу за апеляційною скаргою представника Першого Київського відділу державної виконавчої служби в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28 січня 2021 року було прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Сторони своїм правом згідно ст. 360 ЦПК України не скористалися, відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Учасники провадження про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції або про відкладення розгляду справи сторони до суду не подавали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що на час накладення арешту майна та інших обмежень державним виконавцем існували підстави для застосування вказаних заходів та на час закінчення виконавчого провадження були відсутні підстави для скасування арешту, тому скарга в частині визнання неправомірними дії державного виконавця не підлягає задоволенню. Разом з тим, оскільки станом на день розгляду відповідної скарги договір поруки від 03.02.2006 року припинив свою дію, та ОСОБА_1 не є боржником у виконавчому провадженні з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором, накладений арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 підлягає скасуванню.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Одеса від 17 грудня 2010 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» були задоволенні, та стягнено в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 014/0028/84/45127 від 03 лютого 2006 року.

06 вересня 2011 року старшим державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса Стояновим Р.В. було винесено постанову про арешт на все нерухоме майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. 16 березня 2012 року державним виконавцем Швець Є.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» від 24 квітня 1999 року, а саме направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

04 січня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Притуляком В.М. за заявою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-727/10, та відповідно винесено також постанову про арешт майна боржника. Постановою від 08.02.2019 року виконавчий лист № 727/10 було повернено стягувачу та відповідно припинено арешт майна боржника.

Окрім того, матеріали справи також містять відповідне клопотання направлене ОСОБА_1 на адресу Першого Київського відділу ДВС у м. Одеса із проханням зняти арешт, накладений постановою від 06 вересня 2011 року, в тому числі відповідь щодо відсутності підстав для такого зняття (а.с. 12-15).

Позивач, в свою чергу, звернувся до суду із відповідною скаргою на дії державного виконавця та з проханням зняти накладений на все його майно арешт.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 5 ст. 26, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За положенням ч. 1 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеса від 13 лютого 2019 року було встановлено, що в грудні 2018 року ОСОБА_1 в повному обсязі виконав свої зобов`язання перед Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» щодо погашення заборгованості за кредитним договором та 28 січня 2019 року між ОСОБА_1 та АТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладеного договір про розірвання договору поруги від 03.02.2006 року, після чого стягувач - АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до приватного виконавця із заявою про повернення виконавчого документу щодо боржника ОСОБА_1 . Відповідно, в подальшому приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Притуляком В.М. було винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу та зняття арешту з майна боржника.

В матеріалах справи також наявна відповідна копія договору від 28 січня 2019 року про розірвання договору поруки, наданої безпосередньо на адресу суду першої інстанції представником Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль».

Окрім того, згідно інформації отриманої з автоматизованої системи виконавчих проваджень, жодних відкритих виконавчих провадження, в тому числі щодо виконання зобов`язань згідно виконавчого листа № 727/10, на момент постановлення оскаржуваної ухвали та безпосередньо розгляду справи в суді апеляційної інстанції, не встановлено.

Тобто, враховуючи вищенаведене в сукупності, ОСОБА_1 було в повній мірі виконано рішення Київського районного суду м. Одеса від 17 грудня 2010 року, а саме виконано зобов`язання щодо повернення заборгованості за кредитним договором № 014/0028/84/45127 та відповідно договором поруки від 03.02.2006 року, тому необхідність в подальшому застосуванні арешту, котрий було накладено з метою забезпечення виконання рішення суду, відсутня. Зазначене узгоджується також із правовою позицією, викладеною в постанові ВСУ від 07.07.2021 року по справі № 2-356/12 та згідно якої, арешт накладений на майно слід зняти, оскільки борг було погашено у добровільному порядку за погодженням зі стягувачем, враховуючи також відсутність відкритих виконавчих провадження та відповідно необхідності для застосування арешту.

Також слід зазначити, що ВП ВСУ в постанові від 11 березня 2020 року по справі № 2540/3203/18, наголошувалося, що виконавчий збір за своїм змістом є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до безпосереднього виконання рішення. Проте, як вбачається з матеріалів справи, постановою від 16 березня 2012 року державним виконавцем Швець Є.О. було закінчено виконавче провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку із направленням виконавчого документу за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби та рішення суду ОСОБА_1 було виконано в добровільному порядку, тобто після закінчення виконавчого провадження державним виконавцем в свою чергу не вчинялися жодні виконавчі дії, спрямовані на забезпечення виконання рішення Київського районного суду м. Одеса від 17 грудня 2010 року.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильні по суті висновки суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу на залишає рішення Київського районного суду м. Одеса від 28 січня 2021 року без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Першого Київського відділу державної виконавчої служби в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік