Номер провадження: 22-ц/813/6360/22
Справа № 500/1258/18
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Злагода»,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Злагода» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 грудня 2021 року у складі судді Жигуліна С.М.,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про відшкодування збитків в розмірі 56655,10 грн, посилаючись на те, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 травня 2014 року ОСОБА_2 зобов`язана не перешкоджати ОСОБА_1 у користуванні 2639/6000 частками майнового комплексу по АДРЕСА_1 , 1/2 частиною майнового комплексу по АДРЕСА_2 , а також 1/2 частини майнового комплексу по АДРЕСА_2 . За користування нерухомим майном ним сплачено 56655,10 грн., між тим користування вказаним майно унеможливлено через наявність в приміщеннях майна товариства з обмеженою відповідальністю «Злагода» і майна відповідача, яка є директором вказаного товариства, чим завдано збитків в зазначеному розмірі.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 грудня 2021 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ТОВ «Злагода» на користь ОСОБА_1 26941,63 грн на відшкодування збитків. В решті вимог відмовлено.

ОСОБА_2 , ТОВ «Злагода» звернулися з апеляційними скаргами, просять рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 обґрунтована тим, що вона не була стороною у справі, в якій вирішено про усунення перешкод в здійсненні права власності, тому не може бути відповідальною за збитки. Вона також не є стороною у договорах оренди, на які посилається позивач, вона є директором ТОВ «Злагода», а не самостійним учасником правовідносин, висновки суду про солідарність стягнення є також безпідставними.

Апеляційна скарга ТОВ «Злагода» обґрунтована тим, що ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.04.2016 роз`яснено, що рішенням суду від 22 .05.2014 ТОВ «Злагода» не зобов`язувалося звільнити всі майнові комплекси від майна відповідача або частку майнових комплексів і не зобов`язувалося надати позивачу ключі від приміщень, тому недоведеними є обставини, які суд вважав встановленими. ТОВ «Злагода» здійснювало охорону майна, яке знаходилося у приміщеннях, однак судом не зобов`язувалося до здійснення таких дій. Безпідставним є посилання суду на акти від 09.02.2016, договори оренди від 01.10.2009, 01.11.2009, 30.08.2012, 30.09.2012 як підстави перешкод з боку товариства. Постановою апеляційного суду стягнуто з ТОВ «Злагода» на користь ОСОБА_1 неустойку за договорами оренди житлових приміщень в розмірі 1534000 грн, то якщо він сплатив податки, то отримав неустойку за рішенням суду, що компенсувало його витрати. Висновки суду про сплату ОСОБА_1 на квитанціями від 21.10.2016 №161-163 на користь держави податків на суму 26581,63 грн, за платіжним дорученням №1207 від 23.08.2017 на суму 300073,47 грн не відповідають обставинам справи, оскільки не підтверджено за які об`єкти нерухомого майна вони сплачені.

ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилався на законність рішення суду першої інстанції, безпідставність апеляційних скарг, оскільки він в результаті протиправних умисних дій відповідачів, які виразилися у невиконанні припису судового рішення зазнав збитків, а саме платив податки за майно в розмірі 56655,10 грн, але не мав можливості ним користуватися.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права виходячи з наступного.

Встановлено, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 травня 2014 року ТОВ «Злагода» зобов`язано не перешкоджати ОСОБА_1 у користуванні 2639/6000 частками майнового комплексу по АДРЕСА_1 , 1/2 частиною майнового комплексу по АДРЕСА_2 , а також 1/2 частини майнового комплексу по АДРЕСА_2 .

Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками спірного майна.

Квитанціями №161 від 21.10.2016 на суму 13896,16 грн, №162 від 21.10.2016 на суму 9787,85 грн, №163 від 21.10.2016 на суму 2897,62 грн підтверджено сплату ОСОБА_1 на користь УК в Ізмаїльському районі зазначених коштів (а.с.89-91,т.1).

Доводи позовної заяви свідчать про те, що квитанції є сплатою податку на нерухоме майно на підставі повідомлення про суму податкового зобов`язання, яке сплачують фізичні особи власники нежитлового приміщення.

Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги про стягнення коштів в розмірі 26941,63 грн, які по суті є сумами податків, належним чином вимоги не мотивував, та не з`ясував, які правовідносин виникли між сторонами, в рішенні не зазначив правових норм, які стали підставою задоволення вимог.

Відповідно до п.266.1.1 ПКУ платниками податку на нерухоме майно є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та /або нежитлової нерухомості, і якщо об`єкт перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку (п.266.1.2 ПКУ).

Отже, зобов`язання між платником податку та державною виникають в силу факту належності майна особі на праві власності і не залежать від обставини фактичного користування ним.

Відповідно до ч.ч.1,2ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Відтак сума податку на користь держави не має ознак збитків, та не може вважатися наслідком неправомірних дій відповідачів, та посилання судом першої інстанції на докази унеможливлення користування ОСОБА_1 майном через неправомірні дії ОСОБА_2 та ТОВ «Злагода» не впливає на обставини справи, підставою задоволення позову про відшкодування збитків бути не може.

З огляду на викладене, рішення суду не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з мотивів та підстав, викладених вище.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Злагода» задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 грудня 2021 року в частині задоволення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Злагода» про відшкодування збитків в розмірі 26941,63 грн скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Злагода» про відшкодування збитків в розмірі 26941,63 грн відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1057,20 грн, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Злагода» судові витрати в розмірі 1057,20 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: