Справа № 449/1503/21 Головуючий у 1 інстанції: Савчак А.В.
Провадження № 22-ц/811/1644/22 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання - Матяш С.І.,

з участю апелянта ОСОБА_1 , представника апелянта адвоката Слободян Н.А., представника відповідача адвоката Гайововї Г.Б., представника органу опіки та піклування Гриньків Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 24 травня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Бібрської міської ради про визначення порядку та способів участі у вихованні та спілкуванні із малолітньою дитиною, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Бібрської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та визначення способів участі у спілкуванні та вихованні дитини,

В С Т А Н О В И В:

в листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з вказаним позовом, в якому просила встановити відповідачу ОСОБА_3 для участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_4 наступні способи участі: побачення за місцем проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 у першу та третю неділю місяця з 17.00 год. до 20. 00 год.

В обґрунтування позову зазначала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 . Від даного шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_5 . Від народження дитини вони проживали у квартирі її матері в АДРЕСА_1 . Рішенням Перемишлянського районного суду від 11 липня 2016 року шлюб між ними було розірвано за ініціативою ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 дуже мало цікавився дитиною. Участі у її вихованні майже не брав, матеріальної допомоги не надавав. Іноді забирав дочку на вихідні та відвозив до своєї сестри і матері. Відповідач кричав до дитини, вона бачила його постійно у стані алкогольного сп`яніння . За останні шість місяців відповідач не виконує батьківських обов`язків, не цікавиться дитиною. Усі питання щодо виховання дитини вона вирішує сама, без участі та підтримки відповідача. Замість участі у вихованні дитини ОСОБА_3 погрожує позивачці в смс-повідомленнях та безпідставних скаргах.

В листопаді 2021 році ОСОБА_3 звернувся в суду із зустрічним позовом, у якому просив зобов`язати ОСОБА_1 не чинити йому перешкоди у спілкуванні та побаченні з дочкою ОСОБА_4 , визначивши спосіб його участі у вихованні дочки ОСОБА_6 , встановивши йому систематичні побачення, можливість спільного відпочинку та відвідування донькою за місцем його проживання в АДРЕСА_2 , а саме:

- 1 та 3 неділю кожного місяця з 11 год. до 20 год. та 2 і 4 тиждень кожного місяця з 18 год. п`ятниці до 20 год. суботи;

- щорічно у дні релігійних свят з 10 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. 08 січня та другого дня Великодніх свят; щорічно в літній період з 10 год. 00 хв. 05 серпня по 20 год. 00 хв. 19 серпня;

- у випадку хвороби дитини відвідування дитини по місцю її проживання в узгоджений з матір`ю час.

- зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з донькою в телефонному режимі, повідомляти його про захворювання дитини та узгоджувати з ним вибір лікаря та час звернення до нього.

Свій позов ОСОБА_3 обґрунтовував тим, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 їхня дочка ОСОБА_7 залишилась проживати з матір`ю в м. Бібрка, а він проживав в м. Перемишлянах. Однак, після розірвання шлюбу він брав активну участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, купував продукти, одяг, іграшки, покращував їй умови проживання в квартирі матері. На вихідні, свята, канікули, у літній період забирав дочку до себе в м. Перемишляни, де вона спілкувалася та проводила час разом з ним, а також із своєю хресною мамою та її сім`єю. Крім цього, він давав щотижня ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 2 000,00 грн на утримання дочки ОСОБА_6 . Між ним та колишньою дружиною ОСОБА_2 дійсно виникали сварки через те, що вона погано слідкувала за дитиною, часто давала йому дитину в неохайному стані, в квартирі був безлад. З квітня 2021 року він перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, а тому не мав можливості спілкуватись і бачитись з дочкою. В той же час відповідачка не дозволяла його родичам, зокрема його матері та сестрі, спілкуватись з донькою. Після його виписки з лікарні у другій половині травня 2021 року на його телефонні дзвінки дитина не відповідала, а згодом його номер телефону взагалі заблокували. На його прохання про зустрічі з дитиною ОСОБА_1 не реагувала, тому в жовтні 2021 року він був змушений звернутись до органу опіки та піклування для визначення порядку та способу його участі у вихованні дитини.

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 24 травня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Бібрської міської ради про визначення порядку та способів участі у вихованні та спілкуванні із малолітньою дитиною залишено без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Бібрської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та визначення способів участі у спілкуванні та вихованні дитини задоволено частково.

Вирішено визначити ОСОБА_3 такий спосіб участі у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_8 :

- починаючи з 11 год. 00 хв. суботи по 18 год. 00 хв. неділі (першу та третю суботу та неділю кожного місяця), або будь-які інші чотири попередньо узгоджені дні в місяць;

- щорічно у дні релігійних свят з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. 08 січня та другого дня Великодніх свят;

- щорічно в літній період з 10 год. 00 хв. 05 серпня по 20 год. 00 хв. 19 серпня або будь-які інші попередньо узгоджені 15 днів у році;

- у випадку хвороби дитини, надати право відвідати дитину по місцю її проживання/перебування тривалістю не менше години в день в узгоджений з матір`ю час.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила таке в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що будь - який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Так, заявник звертає увагу на те, що в судовому засіданні в суді першої інстанції була допитана малолітня донька - ОСОБА_8 , яка пояснила суду, що не бажає бачити батька та проводити з ним час, розмовляти по телефону, оскільки пригадує різного роду неприємні ситуації, пов`язані саме із проведенням часу з батьком, зокрема те, що останній ображає її матір ОСОБА_2 , настроює її проти матері, крім того мали місце конфліктні ситуації між матір`ю відповідача (бабусею) та матір`ю ОСОБА_8 - ОСОБА_2 . Пояснила й те, що забираючи її, батько відвозив до хресної матері ( його сестри) та не проводив з нею (донькою) часу. На даний час вона (донька) проживає з матір`ю та сестрою ОСОБА_9 в м. Бібрка, їй так спокійно жити. Заявник звертає увагу й на те, що у судовому засіданні також була допитана психолог, яка пояснила суду, що на малолітню ОСОБА_8 не потрібно чинити тиск з приводу побачень з батьком, до цього питання підходити делікатно, оскільки дитина травмована. Вважає, що висновки суду першої інстанції в даній справі зроблено формально, передчасно, оскільки суд володіє необхідними спеціальними знаннями лише у сфері права, однак є відповідні обставини справи, які вимагають знання, які в даному випадку можуть бути відображені лише у висновку судово-психологічної експертизи, однак суд в задоволенні клопотання про призначення такої відмовив.

Просить рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 24 травня 2022 року скасувати, та постановити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити, встановити ОСОБА_3 для участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_4 такі способи участі: побачення за місцем проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 у першу та третю неділю місяця з 17.00 год. до 20. 00 год.

Зустрічний позов ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позовів, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частин першої - п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Перемишлянського районного суду від 11 липня 2016 року розірвано. В шлюбі у сторін народилася донька, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Донька проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Через розбіжності у вихованні доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач ОСОБА_1 звернулася в суд позовом до ОСОБА_3 , в якому просила встановити ОСОБА_3 для участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_4 такі способи участі: побачення за місцем проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 у першу та третю неділю місяця з 17.00 год. до 20. 00 год.

ОСОБА_3 подав у суд зустрічну позовну заяву, в якій просив зобов`язати ОСОБА_1 не чинити йому перешкоди у спілкуванні та побаченні з дочкою ОСОБА_4 , визначивши спосіб його участі у вихованні дочки ОСОБА_6 , встановивши йому систематичні побачення, можливість спільного відпочинку та відвідування донькою за місцем його проживання в АДРЕСА_2 , а саме:

- 1 та 3 неділю кожного місяця з 11 год. до 20 год. та 2 і 4 тиждень кожного місяця з 18 год. п`ятниці до 20 год. суботи.

- щорічно у дні релігійних свят з 10 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. 08 січня та другого дня Великодніх свят; щорічно в літній період з 10 год. 00 хв. 05 серпня по 20 год. 00 хв. 19 серпня;

- у випадку хвороби дитини відвідування дитини по місцю її проживання в узгоджений з матір`ю час;

- зобов`язати ОСОБА_1 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з донькою в телефонному режимі, повідомляти його про захворювання дитини та узгоджувати з ним вибір лікаря та час звернення до нього.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Із змісту преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року убачається, що держави учасниці Конвенції визнають, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції).

Стаття 16 Конвенції вказує, що жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони й піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів.

Стаття 141 СК передбачає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 142 СК України, діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Крім цього, відповідно до статей 150-153 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Також, згідно статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Частинами другою та третьою статті 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Стаття ж 159 Сімейного кодексу України вказує, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що той з батьків, який проживає окремо від дітей має право на особисте спілкування з ними, а інший не має права перешкоджати йому спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дітей. При визначенні способів участі одного з батьків у вихованні дитини пріоритетним є врахування найкращих інтересів дитини та дотримання розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права (правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 577/3476/19 (провадження № 61-5283св20), від 17 червня 2020 року у справі № 522/9916/17 (провадження № 61-15089св19) та від 26 листопада 2018 року у справі № 718/337/17 (провадження № 61-28713св18).

При цьому, визначаючи порядок побачень дітей з батьками суди повинні враховувати, що при наявності конфлікту між батьками та неможливістю самостійно дійти згоди у вихованні дітей, доцільно проводити зустрічі без присутності того з батьків, з яким проживає дитина, оскільки такі особисті конфліктні не повинні порушувати інтереси дітей, спричиняти на них негативний вплив (висновок викладений в поставної Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 753/15487/18 (провадження № 61-18994св19).

Зважаючи на вказані вимоги закону та правові висновки Верховного Суду питання участі у спілкуванні та вихованні дитини одного із батьків, який проживає окремо, потребує скрупульозного, детального з`ясування, вивчення а поспішність, непослідовність та неповнота з`ясування істотних обставин у вирішенні вказаного питання суперечитимуть вказаним вимогам закону.

Питання участі у спілкуванні та вихованні дитини одного із батьків, який проживає окремо, може бути вирішено позасудовими способами, спроби вирішення вказаного питання за якими слід вважати попередніми та дуже важливими етапами вирішення вказаного питання, сам спосіб вирішення якого, зважаючи на специфічність стосунків між батьками, що проживають окремо та дитиною, що проживає із одним із них, має істотне, якщо не вирішальне значення у вирішенні даного питання.

Нестриманість, поспішність у вирішенні цього питання, штучне провокування спору та відстоювання виключно особистих інтересів одним із батьків у вирішенні даного питання має виключено негативні наслідки у взаємостосунках між згаданим колом осіб та навіть у випадку задоволення позову одного із них може призвести до непоправних наслідків для стосунків батьків і дитини, фактичної неможливості спілкування одного з них з дитиною, зокрема, до провокування дитини до неналежної поведінки щодо іншого із батьків, унеможливлення тим з батьків з ким проживає дитина виконання рішення суду у такій категорії спорів, що фактично у примусовому порядку виконано бути не може. Вказане, в свою чергу, негативно позначається на вихованні дитини, яка не має повноцінного спілкування з обома батьками, або ще гірше при провокуванні дитини до негативної поведінки до того з батьків, який проживає окремо, у неї може сформуватися негативне, викривлене ставлення до іншого з батьків, як особи; негативне ставлення до інших членів родини іншого з батьків, тощо, що відповідно не може не впливати негативно на розвиток та формування дитини як особистості.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з частиною шостою статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечать інтересам дитини.

Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно висновку органу опіки та піклування про визначення ОСОБА_3 способу участі у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останньому визначено такий спосіб участі у вихованні малолітньої доньки (а.с. 175 -176):

-1 та 3 субота, неділя кожного місяця з 11 год. 00 хв. суботи до 18 год. 00 хв. неділі;

-щорічно у дні релігійних свят: 08 січня з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв., та другий день Великодніх свят з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.;

-щорічно у літній період можливість спільного відпочинку два тижні у спільно погоджений з матір`ю дитини час;

-на випадок хвороби дитини відвідування батьком дитини здійснюється за місцем проживання за узгодженням часу з матір`ю;

-спілкування батька з дитиною може відбуватися на його розсуд у будь якому місці.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між батьками малолітньої дитини - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дійсно не досягнуто згоди щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і кожним з них (позивачкою у позовній заяві, відповідачем - у зустрічній позовній заяві) запропоновано свої варіанти участі батька (графік щодо такої участі) у вихованні доньки.

Зважаючи на вказане та враховуючи вік дитини, із дотриманням розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають до часткового задоволення, шляхом встановлення графіку участі батька у вихованні дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відображеного у резолютивній частині судового рішення.

Спосіб спілкування та участі у вихованні з дитиною, на думку суду апеляційної інстанції, якщо розглянути проблему, що існує у колишнього подружжя та їх спільної дитини більш широко, покликаний забезпечити врегулювання проблем у взаємостосунках між батьками та дитиною та забезпечити вирішення проблеми у спілкуванні та вихованні дитини двома батьками за неможливості виховання у повноцінній сім`ї, що відповідно буде належними передумовами для її розвитку, формування особистості, тощо та забезпечить її міцними життєвими зв`язками з обома з батьків, що є надзвичайно важливим у житті, особливо у малолітньому, неповнолітньому віці кожної особистості.

Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що поведінка ОСОБА_3 негативно впливає на психоемоційний стан дитини, то такі не є підставою для обмеження його права у особистому спілкуванні з дитиною, оскільки немає висновку, який би підтверджував, що таке спілкування перешкоджає нормальному розвитку дитини, окрім того, спілкування дитини з батьком буде сприяти налагодженню психоемоційного контакту між ними, без участі матері, з якою у батька існують конфліктні відносини.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при розгляді справи, встановивши наявність перешкод у вільному спілкуванні між батьком та донькою, дотримавшись згаданих вимог закону, за наслідками розгляду справи постановив рішення, яке відповідає інтересам дитини, що має ключове значення у розгляді даного спору. При цьому жодним чином не порушено права та інтереси батьків (сторін по справі).

В контексті зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 24 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2022 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич