ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5412/22 Справа № 185/2288/22 Категорія 50 Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У.М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що після досягнення повноліття він продовжує навчання у вищому навчальному закладі, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, яку його батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , будучи позбавленими відносно нього батьківських прав, в добровільному порядку не надають.

Позивач просив стягнути аліменти на своє утримання до закінчення навчання, а саме до 30 червня 2025 року або до досягнення двадцяти трьох років у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, з кожного.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано відсутністю підстав для покладення на батьків, позбавлених батьківських прав обов`язку утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, оскільки між сторонами відсутні будь-яки взаємні права та обов`язки, заснованих на їх спорідненості, з якими закон пов`язує обов`язок матері, батька утримувати дитину.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що положення ст. 199, 200, 201 СК України не містять жодної правової норми відповідно до якої, особи позбавлені батьківських прав звільняються від обов`язку утримання дитини та встановлено обов`язок батьків утримувати повнолітню доньку (сина) до досягнення двадцяти трьох років, за умови продовження навчання та можливості надання такої допомоги.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині правого обгрунтування, з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із необгрнтованості заявлених позовних вимог, оскільки між сторонами відсутні будь-яки взаємні права та обов`язки, засновані на спорідненності, зокрема, особи, яка досягла повноліття, та осіб, позбавлених відносно неї батьківського прав, що звільняє останніх від обов`язку утримувати сина.

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Зазначеним вимогам закону судове рішення в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, що відповідачі у справі є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6). На теперішній час ОСОБА_1 досяг повноліття, продовжує навчання у Харківській державній академії культури на денній бюджетній форми навчання, та передбачувана дата закінчення навчання 30 червня 2025 року.

Рішенням Павлоградскього міськрайоного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позбавлено батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7-9).

Колегія суддів звертає увагу, що позбавлення осіб батьківських прав відповідно до положень СК України не звільняє осіб від обов`язку утримувати дитину, а передбачає втрату ними саме певних майнових та немайновиї прав, заснованих на спорідненості з дитиною. До спірних правовідносин за аналогією закону підлягають застосуванню положення ч. 2 ст.166 та ст. 199 СК України щодо обов`язку батьків, які позбавлені батьківських прав, утримувати повнолітню доньку (сина), яка продовжує навчання.

Отже, висновки суду першої інстанції про те, що позивач втратив статус дитини, з яким закон пов`язує обов`язок його утримання навіть після позбавлення осіб батьківських прав, не відповідають вимогам закону, оскільки досягнення особою 18 років не позбавляє права на отримання аліментів до досягнення останнім двадцяти трьох років в період навчання.

Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дитини, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідачів надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.

Однак, слід зазначити, що лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, сама по собі не може бути достатньою підставою для задоволення позову. На відміну від аліментів на утримання неповнолітньої дитини, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи мають батьки можливість надання такого утримання.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пред`являючи позов, позивач зазначив, що потребує матеріальної допомоги батьків, посилаючись на витрати пов`язані з харчуванням, придбанням одягу, у тому числі сценічного, підручників, поповненням рахунку мобільного зв`язку, послуг інтернету, та витрат на проїзд, проте будь-яких доказів понесення таких витрат, суду не надано. Матеріали справи не містять докази, що відповідачі отримують доходи, та спроможні сплачувати аліменти у розмірі, визначеному у позові. Отже, відсутні будь-які докази, що підтверджують можливість надання відповідачами допомоги повнолітньому сину. Сам по собі факт проживання у гуртожитку не може свідчити про потребу позивача у матерільній допомозі.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є правильним, проте суд першої інстанції помилково зазначив підстави відмови через необґрунтованість позову, в той час, як заявлені позовні вимоги на даному етапі, з урахуванням встановлених обставин у справі не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не було доведено належними та допустимими доказами потреба позивача у матеріальній допомозі та наявність у відповідачів можливості надавити таку допомогу. Само по собі звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої особи, яка продовжує навчання - за умови не доведення вищенаведених обставин, не є достатньою підставою для задоволення позову.

Аргументи апеляційної скарги необгрунтовані, оскільки не містить підтверджень таких витрат у розумінні положень ст. 81 ЦПК України.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильного застосування норм процесуального та матеріального права.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2022 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю.Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова