Справа № 129/3181/21
Провадження № 2/135/154/22
РІШЕННЯ

іменем України

01.07.2022 Ладижинський міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Корнієнка О.М.,

з участю секретаря судових засідань Глушко І.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів за минулий час,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення аліментів за минулий час. В позові зазначила, що 07.02.2007 вона уклала шлюб з ОСОБА_3 .. У шлюбі у них народилась дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між нею та відповідачем було розірвано 04.12.2014 року. В 2016 році вона уклала інший шлюб і змінила прізвище на « ОСОБА_5 ». Дитина ОСОБА_4 проживає разом із нею та перебуває на її утриманні з 2016 року. Дитина навчається на гуртках та на платних підготовчих курсах. Відповідач ОСОБА_4 ухиляється від сплати аліментів за минулий час, а саме з 14.09.2016 по 22.12.2020. На повідомлення по телефону не відповідає. Вона зверталась з позовом про стягнення аліментів з відповідача, з якого стягують аліменти в розмірі ј з усіх його доходів починаючи з дати подання позову до суду, а саме: з 23.12.2020. За минулий час з позовом про стягнення аліментів за період з 14.09.2016 по 22.12.2020 вона до суду не зверталась. Відповідач є здоровою та працездатною особою, отримує дохід та працює в ПрАТ «АК Київводоканал» на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування. Його дохід за рік складає приблизно 242000 грн. Аліменти присуджені в розмірі ј доходу, тобто приблизно 5000 грн за місяць. Сума аліментів за минулий час за 51 місяць становить 255000 грн.. Раніше вона не могла звернутись з позовом про стягнення аліментів, тому, що їй необхідно було зібрати докази щодо цього, а також через те, що її стан здоров?я не завжди дозволяв займатись юридичними питаннями. При цьому зазначила, що вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх отримати через ухилення від сплати відповідачем. На неодноразові звернення до відповідача про сплату аліментів за минулий період, останній ухилявся від їх сплати. Натомість відповідач намагався зняти дитину з реєстрації місця проживання у квартирі. Тому, вона звернулась до суду з даним позовом та просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 аліменти за минулий час в розмірі 255000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Доповнила, що відповідачем дійсно сплачувались їй кошти згідно доданих ним квитанцій, але їх призначення було не на утримання дитини, а відшкодування частки при поділі майна подружжя.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився. Подав до суду відзив, в якому зазначив, що він позовні вимоги позивача ОСОБА_1 не визнає та просить відмовити у їх задоволенні. Повідомив, що ОСОБА_1 надає довiдку, що донька проживає з нею з 2016 року. Весь період з 04.12.2014 року по 14.09.2016 року його донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходилася на його повному утриманні. При цьому ОСОБА_1 перебуючи з ним у шлюбі, часто нехтувала своїми материнськими обов`язками, часто вiдлучалася з дому, не допомагала йому по господарству i не виховувала доньку. Коли донька хворіла, на лікарняному завжди з нею був він. Він же забезпечував доньку всім необхідним, відводив i забирав зі школи, допомагав з уроками, проводили разом дозвiлля. Він на аліменти щодо ОСОБА_1 по утриманню доньки не подавав. Він щомісяця, починаючи з 19.05.2017 року переказував гроші на картку, яку зазначила позивач. Є договір, якай вони уклали 08.06.2017 року, де написано, що він зобов`язується виплачувати ОСОБА_6 на доньку у розмірі 1500 грн. ОСОБА_1 підписала, що згодна з умовами договору.

На суді про розірвання шлюбу 04.12.2014 року ОСОБА_1 вiдмовилася подавати на алiменти офiцiйно, тому він переказував кошти добровiльно, як добросовісний i вiдповiдальний батько. Коли ОСОБА_1 повiдомила, що хоче подати на алiменти, він не чинив супротиву i погодився. Тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..

Представник відповідача адвокат Цибульський В.В. в судовому засіданні повідомив, що відповідач добровільно сплачував аліменти на дитину, свідченням чого є додані квитанції. Позивачем не доведено, що вона вживала заходів для стягнення аліментів з відповідача за минулий період.

Позивач ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що відповідач ОСОБА_4 ухиляється від сплати аліментів за минулий час, а саме з 14.09.2016 по 22.12.2020. На повідомлення по телефону не відповідає. З дитиною не спілкується. Також, маж намір виписати дитину з квартири, тому звернувся з позовом до суду. Кошти за її майно та ремонти в квартирі у м.Київ не повернув. Відповідач сплачує аліменти на дитину, які присудженні судом. За минулий час за період з 14.09.2016 по 22.12.2020 відповідач аліменти на дитину не повертає, тому вона звернулась з даним позовом до суду.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, вони мають неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, що підтверджується копією рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04.12.2014 року .

ОСОБА_4 проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні з 2016 року, що підтверджується копією довідки №263 від 16.06.2021 виданої Жерденівським старостинським округом Гайсинської міської ради Вінницької області.

Позивач, звернулась з даним позовом до суду про стягнення аліментів з відповідача за минулий час за період з 14.09.2016 року по 22.12.2020 року на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі 255000 грн..

Відповідач ОСОБА_3 працює електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування ПрАТ «АК Київводоканал». Регулярно отримує заробітну плату, що підтверджується копією довідки про доходи ОСОБА_3 ..

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір про добровільну сплату аліментів ОСОБА_3 на дочку ОСОБА_4 в розмірі 1500 грн щомісячно, протягом року з 08.06.2017 по 08.06.2018 рік, що вбачається із копії договору від 08.06.2017 року.

Згідно виписок про рух коштів по картці та заявок на переказ коштів видно, що ОСОБА_3 багаторазово перераховував кошти на користь ОСОБА_1 . Дана обставина визнана в судовому засіданні позивачем.

Згідно рішення Гайсинського районного суду від 14.05.2021 видно, що з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на дитину на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, щомісячно, починаючи з 23.12.2020 року.

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України).

У відповідності до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести:

а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача;

б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Ухилення від сплати аліментів це винна протиправна поведінка, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини.

На що неодноразово звертав увагу й Верховий Суд, зокрема в постановах від 19.12.2019 у справі №635/6268/18; від 27.01.2020 у справі № 672/198/19; від 29.01.2020 у справі № 756/14483/18.

Постановою Всерховного Суду від 18.05.2020 року (справа № 215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині.

В свою чергу, позивачем не надано доказів про вжиття заходів щодо одержання аліментів з ОСОБА_3 в період з 14.09.2016 року по 22.12.2020 року, а також доказів його ухилення від надання утримання дитині, адже в цей період він добровільно багаторазово сплачував позивачу кошти, що підтверджується вищезазначеними доказами. А відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач в судовому засіданні визнала, що отримувала кошти від відповідача відповідно до наданих відповідачем відомостей про банківські перекази на користь позивача. Однак, стверджує, що кошти призначались за компенсацію при поділі майна подружжя.

При цьому, згідно опису вкладення до поштового відправлення, видно, що позивачем на адресу відповідача направлялась вимога про сплату аліментів за минулий час з 21.06.2018 по 22.12.2020, а саме, відправлення датоване 16.06.2021, а також 18.06.2021.

Разом з тим, вимога позивача до відповідача про сплату аліментів, направлена в червні 2021 року, сама по собі на є належним доказом вжиття позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача за період з 14.09.2016 року по 22.12.2020 року.

При цьому, враховуючи тривалий період, за який, як стверджує позивач, вона не отримувала аліменти, та враховуючи відсутність інших доказів, що підтверджували б вжиття позивачем заходів щодо стягнення за цей час аліментів з відповідача, суд вважає недоведеним твердження позивача про те, що нею вживались заходи для стягнення аліментів в цей час.

Пояснення позивача про те, що вона вживали заходи до стягнення аліментів, а відповідач постійно запевняв, що невдовзі почне платити аліменти та добровільно виконуватиме свій обов?язок щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини, суд оцінює критично та вважає такі пояснення недоведеними, оскільки вони не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Окрім цього, позивачем не доведено, що кошти, які вона регулярно отримувала від відповідача призначались саме для сплати за частку майна при поділі майна подружжя. Відповідач же стверджує, що цільовим призначенням вказаних регулярних платежів було саме сплата аліментів на дитину відповідно до усної домовленості.

Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Матеріали справи не містять достатніх та належних доказів, що позивач вживав до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, також позивачем не надано доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в сенсі ч. 2 ст. 191 СК України.

Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню, оскільки вжиття заходів щодо отримання аліментів з відповідача, та дій останнього, направлених на ухилення від їх сплати, не підтверджено позивачем належними, допустимими і достатніми доказами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 9, 180 184, 185, 191, 192 СК України, ст. ст. 12, 81, 89, 258-265 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів за минулий час відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Вінницького апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 06.07.2022.

Суддя