Справа № 459/3913/21 Головуючий у 1 інстанції: Мельникович М.В.
Провадження № 22-ц/811/1459/22 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,Приколоти Т.І.,

секретаря: Іванової О.О.,

з участю: представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 , представника КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» - Терешко Х.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Центральної міської лікарні Червоноградської міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні відповідача: ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні адвокат Савка Т.В. в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив стягнути з КП «Центральної міської лікарні Червоноградської міської ради» на користь відповідачів 74 616 грн. 30 коп. матеріальної шкоди та по 5 000 000 грн. на користь кожного з них відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України.

В обґрунтування позовних вимог послалися на те, що вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 12 травня 2021 року у кримінальній справі №459/3242/19 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року даний вирок залишено без змін.

Посилалися на те, що вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_5 станом на 07 жовтня 2013 року, будучи медичним працівником Червоноградської центральної міської лікарні (далі - ЧЦМЛ), згідно наказу ЧЦМЛ № 81-к від 21 квітня 2006 року «По особовому складу» перебував на посаді лікаря-хірурга на 0,5 ставки лікаря-хірурга екстреної допомоги, на 0,25 ставки лікаря-хірурга хірургічного відділення і на 0,25 ставки денного стаціонару поліклініки. 07 жовтня 2013 року о 00:45 годин ОСОБА_6 (чоловік та батько позивачів) машиною швидкої допомоги був доставлений у приймальне відділення Червоноградської ЦМЛ, що у м. Червонограді по вул. Івасюка, 2а, де йому, після огляду, проведеного лікарем хірургічного відділення ОСОБА_7 виставлено діагноз виразкова хвороба дванадцятипалої кишки, госпіталізований в стаціонарне відділення за терміновими показниками в зв`язку з загостренням виразкової хвороби 12-палої кишки та на нього заведено медичну картку стаціонарного хворого 11141/1088, у відповідності до якої останній госпіталізований в хірургічне відділення Червоноградської ЦМЛ, де завідувачем хірургічного відділення лікуючим лікарем ОСОБА_6 призначений лікар-хірург ОСОБА_5 .

В подальшому, всупереч вимог «Клінічного протоколу надання медичної допомоги хворим з виразкою 12-палої кишки (ДПК), ускладненою кровотечею», затвердженого наказом №297 Міністерства охорони здоров`я від 02 квітня 2010 року «Про затвердження стандартів та клінічних протоколів надання медичної допомоги зі спеціальністю «Хірургія» лікуючим лікарем-хірургом Червоноградської ЦМЛ ОСОБА_5 хворому ОСОБА_6 діагностичний алгоритм не був виконаний у повному об`ємі. Зазначені обставини склали підґрунтя встановлення неточного діагнозу і неповноцінної лікувальної тактики, а саме, недостатності комплексної кровозупинної медикаментозної терапії, відсутності спроби ендоскопічного гемостазу (зупинки кровотечі) та невиконанні ургентного операційного втручання при неефективності вищезазначених заходів, в зв`язку з чим 09 жовтня 2013 року о 00:10 годин стан ОСОБА_6 погіршився та незважаючи на проведені реанімаційні заходи цього ж дня о 00:45 констатовано його біологічну смерть.

Позивач вказував, що при своєчасному встановленні правильного діагнозу, проведенні необхідних досліджень та оперативного втручання у відповідності до вимог «Клінічного протоколу надання медичної допомоги хворим з виразкою 12-палої кишки (ДПК), ускладненою кровотечею» затвердженого наказом №297 Міністерства охорони здоров`я від 02 квітня 2010 року «Про затвердження стандартів та клінічних протоколів надання медичної допомоги зі спеціальністю «Хірургія», летальному наслідку хворого ОСОБА_6 можна було б запобігти.

Таким чином, тяжкі наслідки для хворого ОСОБА_6 у вигляді його смерті знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку із неналежним наданням лікарем-хірургом Червоноградської ЦМЛ ОСОБА_5 своєчасної та необхідної медичної допомоги у відповідності до вимог «Клінічного протоколу надання медичної допомоги хворим з виразкою 12-палої кишки (ДПК), ускладненою кровотечею», затвердженого наказом №297 Міністерства охорони здоров`я від 02 квітня 2010 року «Про затвердження стандартів та клінічних протоколів надання медичної допомоги зі спеціальністю «Хірургія». ОСОБА_5 визнано винним у невиконанні та неналежному виконанні медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України. ОСОБА_6 був чоловіком позивачки ОСОБА_2 , та батьком позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яких у кримінальному провадженні визнано потерпілими.

На думку позивача внаслідок вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення позивачам було заподіяно матеріальної шкоди, яка полягає в тому, що позивачі понесли матеріальні витрати на виготовлення та встановлення пам`ятника ОСОБА_6 в сумі 74 616 грн. 30 коп., що підтверджується долученими документами. Крім цього, суспільно-небезпечними діями ОСОБА_5 , які мали наслідком смерть ОСОБА_6 , який був основним годувальником в сім`ї, позивачам також було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в їхніх душевних та фізичних стражданнях внаслідок втрати, через неналежне виконання ОСОБА_5 своїх професійних обов`язків, близької їм людини, що спричинило негативні зміни у їхньому житті, зокрема: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливості повторення подій з іншими близькими людьми, негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, фіксованість уваги на проблемі одужання та правової реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниження гідності.

Позивачка ОСОБА_2 стверджвала, що внаслідок смерті чоловіка у неї з`явився страх та переживання щодо її подальшого майбутнього життя, оскільки вона була змушена самостійно матеріально забезпечувати себе та своїх дітей, які на той час були студентами, окрім цього, внаслідок смерті чоловіка остання взагалі не була впевнена у своєму майбутньому, оскільки не знала, як їй жити без найближчої людини.

Наслідки події, що сталася, також, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів, слідство та судова тяганина понад вісім років), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Наслідки кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_5 , постали для позивачів як суттєво психотравмуючі, обумовили порушення фізичної та психоемоційної сфер існування особистості, досі перешкоджають можливостям активної та повноцінної життєдіяльності, викликали появу негативних психологічних переживань, тобто, спричинили позивачам моральну шкоду, розмір яких вони оцінюють у 15 000 000 гривень., з розрахунку по 5 000 000 млн. гривень на кожного позивача.

Враховуючи вищенаведене, в силу вимог ст. 23, 1166, 1167, 1172, 1177 ЦК України просили позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 20 травня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства «Центральної міської лікарні Червоноградської міської ради (, вул. Івасюка, 2, в м. Червонограді, Львівської області) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) 74 616 (сімдесят чотири тисячі шістсот шістнадцять) гривень 30 коп. відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з Комунального підприємства «Центральної міської лікарні Червоноградської міської ради (, вул. Івасюка, 2, в м. Червонограді, Львівської області) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 70 000 (сімдесят тисяч) гривень 00 коп. відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Комунального підприємства «Центральної міської лікарні Червоноградської міської ради (, вул. Івасюка, 2, в м. Червонограді, Львівської області) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) 70 000 (сімдесят тисяч) гривень 00 коп. відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Комунального підприємства «Центральної міської лікарні Червоноградської міської ради (, вул. Івасюка, 2, в м. Червонограді, Львівської області) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) 70 000 (сімдесят тисяч) гривень 00 коп. відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Комунального підприємства «Центральної міської лікарні Червоноградської міської ради (, вул. Івасюка, 2, в м. Червонограді, Львівської області) на користь держави 3008 (три тисячі вісім) грн. 00 коп. судового збору.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що наслідки кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_8 , постали для позивачів як суттєво психотравмуючі, обумовили порушення фізичної та психоемоційної сфер існування особистості, досі перешкоджають можливостям активної та повноцінної життєдіяльності, викликали появу негативних психологічних переживань, тобто, спричинили позивачам моральну шкоду, розмір яких вони оцінюють у 15 000 000 гривень., з розрахунку по 5 000 000 млн. гривень на кожного позивача.

Вказує, що, визначаючи розмір моральної шкоди, яку слід стягнути на користь позивачів в сумі по 70 000 грн. кожному суд першої інстанції всупереч вимогам норм процесуального законодавства своє рішення не мотивував, не зазначив з чого виходив при визначенні вказаного розміру, а лише обмежився висновком, що таке відшкодування відповідатиме вимогам розумності та справедливості, що також суперечить висновкам висловленим в постанові ВС у справі № 372/3192/18 від 25 серпня 2020 року.

Просить рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 травня 2022 року в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди та ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, пояснення представника КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» - Терешко Х.Я. на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що відповідно до вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 12 травня 2021 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України та призначено покарання у виді позбавлення права займатися медичною діяльністю на строк три роки. У відповідності до ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_5 звільнено від призначеного покарання у виді трьох років позбавлення права займатися медичною діяльністю на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України (а. с. 14-24). Ухвалою Львівського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року даний вирок залишено без змін (а. с. 11-13).

Згідно наказу Червоноградської центральної міської лікарні №155-к від 30 червня 1995 року ОСОБА_5 прийнято на роботу по спеціальності лікувальна справа на посаду лікаря хірурга екстренної допомоги (а. с. 25).

Відповідно до наказу ЧЦМЛ № 81-к від 21 квітня 2006 року «По особовому складу» ОСОБА_5 з 21 квітня 2006 року перебував на посаді лікаря-хірурга, на 0,5 ставки лікаря-хірурга екстреної допомоги, на 0,25 ставки лікаря-хірурга хірургічного відділення і на 0,25 ставки денного стаціонару поліклініки (а. с. 27-28).

Згідно ст. 34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19 листопада 1992 року, лікуючий лікар це лікар закладу охорони здоров`я або лікар, який провадить господарську діяльність з медичної практики як фізична особа-підприємець і який надає медичну допомогу пацієнту в період його обстеження та лікування. Лікуючий лікар обирається пацієнтом або призначається йому в установленому законом порядку. Обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта.

Із вищевказаного вироку судом встановлено, що 07 жовтня 2013 року о 00:45 годин ОСОБА_6 машиною швидкої допомоги був доставлений у приймальне відділення Червоноградської ЦМЛ, що у м. Червонограді по вул. Івасюка, 2а, де йому, після огляду, проведеного лікарем хірургічного відділення ОСОБА_7 виставлено діагноз виразкова хвороба дванадцятипалої кишки, госпіталізований в стаціонарне відділення за терміновими показниками в зв`язку з загостренням виразкової хвороби 12-палої кишки та на нього заведено медичну картку стаціонарного хворого 11141/1088, у відповідності до якої останній госпіталізований в хірургічне відділення Червоноградської ЦМЛ, де завідувачем хірургічного відділення лікуючим лікарем ОСОБА_6 призначений лікар-хірург ОСОБА_5 . В подальшому, всупереч вимог «Клінічного протоколу надання медичної допомоги хворим з виразкою 12-палої кишки (ДПК), ускладненою кровотечею», затвердженого наказом №297 Міністерства охорони здоров`я від 02 квітня 2010 року «Про затвердження стандартів та клінічних протоколів надання медичної допомоги зі спеціальністю «Хірургія» лікуючим лікарем-хірургом Червоноградської ЦМЛ ОСОБА_5 хворому ОСОБА_6 діагностичний алгоритм не був виконаний у повному об`ємі, зокрема: у лабораторному дослідженні показників червоної крові відсутній показник гематокриту, тромбоцитів, біохімічний аналіз крові малоінформативний, не проведено визначення групи крові за системою АВО та резус-фактора, не проведені езофагогастростродуоденоскопія, електрокардіографія у спокої, ультразвукове дослідження органів черевної порожнини, відсутня коагулограма крові.

Також хворому 07-08 жовтня 2013 року не було проведено контрольне ректальне дослідження, не зважаючи на те, що з анамнезу вбачається, що приблизно за місяць до поступлення, він знаходився в тому ж відділенні Червоноградської ЦМЛ із діагнозом кровотечі з виразки 12-типалої кишки. Зазначені обставини склали підґрунтя встановлення неточного діагнозу і неповноцінної лікувальної тактики, а саме, недостатності комплексної кровозупинної медикаментозної терапії, відсутності спроби ендоскопічного гемостазу (зупинки кровотечі) та невиконанні ургентного операційного втручання при неефективності вищезазначених заходів, в зв`язку з чим 09 жовтня 2013 року о 00:10 годин стан ОСОБА_6 погіршився та незважаючи на проведені реанімаційні заходи цього ж дня о 00:45 констатовано його біологічну смерть. При своєчасному встановленні правильного діагнозу, проведенні необхідних досліджень та оперативного втручання у відповідності до вимог «Клінічного протоколу надання медичної допомоги хворим з виразкою 12-палої кишки (ДПК), ускладненою кровотечею» затвердженого наказом №297 Міністерства охорони здоров`я від 02 квітня 2010 року «Про затвердження стандартів та клінічних протоколів надання медичної допомоги зі спеціальністю «Хірургія», летальному наслідку хворого ОСОБА_6 можна було б запобігти.

З урахуванням вищевказаного, досудовим розслідуванням встановлено, що смерть ОСОБА_6 слід вважати попереджуваною. Таким чином, тяжкі наслідки для хворого ОСОБА_6 у вигляді його смерті знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку із неналежним наданням лікарем-хірургом Червоноградської ЦМЛ ОСОБА_5 своєчасної та необхідної медичної допомоги у відповідності до вимог «Клінічного протоколу надання медичної допомоги хворим з виразкою 12-палої кишки (ДПК), ускладненою кровотечею», затвердженого наказом №297 Міністерства охорони здоров`я від 02.04.2010 «Про затвердження стандартів та клінічних протоколів надання медичної допомоги зі спеціальністю «Хірургія» (а. с. 14-24).

У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, винуватість ОСОБА_5 у невиконанні та неналежному виконанні медичним працівником своїх професійних обов`язків, внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 140 КК України, даним вироком встановлена, вина ОСОБА_5 у смерті ОСОБА_6 доведена, а отже обставини встановлені вироком суду окремому доведенню не підлягають.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками вказані: ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (а. с. 37).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 ОСОБА_9 28 серпня 2010 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_11 » (а. с. 135).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , ОСОБА_12 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками були: ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (а. с. 38).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 ОСОБА_12 17 вересня 2016 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_13 » (а. с. 134).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 , 08 жовтня 1983 року ОСОБА_6 зареєстрував шлюб з ОСОБА_14 , після реєстрації шлюбу ОСОБА_14 змінила прізвище на « ОСОБА_15 » (а. с. 39).

Також із вироку суду від 12 травня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_2 є потерпілими у кримінальному провадженні № 0000218 щодо обвинувачення ОСОБА_5 за ч.1 ст. 140 КК України (а. с. 14).

Із копії товарного чеку, виданого ПП ОСОБА_16 від 04 травня 2015 року видно, що вартість пам`ятника становила 74 616,30 грн. (а. с. 40)

Відповідно до кошторису на виготовлення пам`ятника, складеного ПП ОСОБА_16 від 04 травня 2015 року загальна вартість встановлення пам`ятника складає 74 616,30 грн. (а. с. 41).

Положеннями статті 23 ЦК України визначено - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішенням, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За змістом п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Оскільки шкоду було заподіяно під час виконання ОСОБА_5 своїх трудових обов`язків медичного працівника Червоноградської центральної міської лікарні, правонаступником якої є КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради», саме вказане підприємство є належним відповідачем за даним позовом.

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку негативні емоції позивачів перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із протиправними діями ОСОБА_5 , внаслідок яких останні втратили близьку їм людину, що завдало їм моральної шкоди, відтак наявні підстави для відшкодування відповідачем позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 моральної шкоди,

В той же час, з розміром моральної шкоди, який визначений судом першої інстанції та підлягає стягненню з «Центральної міської лікарні Червоноградської міської ради» колегія суддів не може погодитись, виходячи із наступних обставин.

У пункті 3 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно пункту 9 даної Постанови зазначено, що суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Європейський суд з прав людини вказує, що перше речення статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) вимагає від держав, серед іншого, запровадження законодавчих та адміністративних механізмів, спрямованих на забезпечення ефективного стримування загроз праву на життя у контексті як державної, так і приватної діяльності, під час здійснення якої право на життя може опинитися під загрозою (рішення у cправі «Енерюлдіз проти Туреччини»). Якщо порушення права на життя чи тілесну недоторканість не здійснюється навмисно, позитивне зобов`язання за статтею 2 Конвенції щодо створення ефективної судової системи не обов`язково вимагає надання кримінально-правового засобу правового захисту в кожному випадку (рішення у справі «Во проти Франції»).

Ґрунтуючись на природно-правових засадах розумності й добросовісності, суд бере до уваги вразливість становища позивачів, ступінь важливості для їх предмета спору та, відповідно, необхідність вияву суб`єктами правозастосування особливої сумлінності при розгляді справи цієї особи.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

В рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19). За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у Відповідача виник обов`язок з відшкодування завданої шкоди, в даному випадку стороні Позивача, як потерпілій особі.

При визначенні розміру моральної шкоди судом враховується, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_5 своїх обов`язків позивачі втратили близьку їм людину, що спричинило позивачам сильні душевні та фізичниі страждання внаслідок втрати, близької їм людини, що спричинило негативні зміни у їхньому житті, зокрема: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливості повторення подій з іншими близькими людьми, негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, фіксованість уваги на проблемі одужання та правової реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниження гідності.

Крім цього втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 будуть тривати і надалі, що свідчить про їх тяжкість.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2019 року у справі № 213/4098/18.

За вказаних обставин, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивачів (з 07 жовтня 2013 року і по даний час), характер психологічної травми, яку вони отримали у зв`язку зі смертю рідної людини, конкретні обставини смерті ОСОБА_6 , істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивачів, які втратили турботу та підтримку близької людини, а також зважаючи на те, що померлий був основним годувальником в сім`ї для дружини та дочок студентів, колегія суддів, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, який підлягає стягнення на користь позивачів в сумі 450 000 гривень, по 150 000 гривень кожному.

Вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення на їх користь по 5 000 000 гривень моральної шкоди є очевидно завищеними, належним чином не мотивованими, тому в такому розмірі моральна шкода не може бути стягнутою.

Також враховується те, що КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради є комунальним некомерційним підприємством, а тому стягнення моральної шкоди у такому розмірі поставить у вкрай скрутне становище юридичну особу, зважаючи на обмежене бюджетне фінансування закладів охорони здоров`я у даний час.

В частин стягнення матеріальної шкоди рішення суду не оскаржується, тому не було предметом перегляду в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 підлягає до часткового задоволення, шляхом зміни рішення в частині відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та розподілу судових.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 376.ст.ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 травня 2022 року в частині відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з Комунального підприємства «Центральної міської лікарні Червоноградської міської ради»(, вул. Івасюка, 2, в м. Червонограді, Львівської області) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Комунального підприємства «Центральної міської лікарні Червоноградської міської ради (, вул. Івасюка, 2, в м. Червонограді, Львівської області) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Комунального підприємства «Центральної міської лікарні Червоноградської міської ради (, вул. Івасюка, 2, в м. Червонограді, Львівської області) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Комунального підприємства «Центральної міської лікарні Червоноградської міської ради (, вул. Івасюка, 2, в м. Червонограді, Львівської області) на користь держави 5 250 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят) гривень судового збору.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2022 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І