Справа № 720/1032/22
Провадження № 2/720/458/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2022 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Лупу Д.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мамалигівської сільської ради Дністровського району Чернівецької області про встановлення юридичних фактів та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2022 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про встановлення юридичних фактів та визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина на державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧВ № 083544 від 17 вересня 2004 року та на 1/2 частку домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 . Спадщину після її смерті як спадкоємець за законом першої черги своєчасно прийняв її чоловік померлої ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на все домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 , його земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельну ділянку, успадковану ним після смерті його дружини. Вона своєчасно прийняла спадщину як спадкоємець по заповіту після смерті свого батька. Однак, оскільки при житті спадкодавець не отримав правовстановлюючих документів на домоволодіння, вона не може оформити на себе право власності на вказане спадкове майно. Крім цього, з причин наявності розбіжностей в документах, які підтверджують факт родинних відносин між спадкодавцем та нею, а також наявності розбіжностей у таких правовстановлюючих документах, як заповіт та державні акти на право власності на земельні ділянки, виникла необхідність для вставлення юридичних фактів родинних відносин та належності правовстановлюючих документів. За вказаних обставин, просила встановити юридичні факти родинних відносин та належності правовстановлюючих документів, визнати за нею право власності на вказане домоволодіння в цілому та на земельні ділянки в порядку спадкування по заповіту після смерті ОСОБА_3 ..

Представник позивача надіслав на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу у його відсутності.

Представник відповідача звернувся до суду із заявою, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та частковому задоволенні заявлених позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до погосподарської книги по особовому рахунку № НОМЕР_1 станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в силу чого виходячи з положень ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожен з них мав рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/3 частці домоволодіння.

Житловий будинок вказаного домоволодіння побудований в 1959 році на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстрований в Стальнівській сільській раді Дністровського району в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння.

Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок та господарські споруди побудовані відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства, належним чином були зареєстровані органом місцевого самоврядування і належали зареєстрованим та проживаючим в ньому станом на 1990-1991 роках особам на праві спільної сумісної власності.

Даючи оцінку вказаним обставинам суд виходить з того, що відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

За змістом статті 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

За вказаних обставин твердження позивача про те, що домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 належало тільки подружжю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/2 частці кожному є безпідставним, оскільки виходячи із рівності часток в майні колишнього колгоспного двору домоволодіння належало на праві спільної сумісної власності всім зареєстрованим членам двору, а саме ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , у зв`язку чим кожен з них мав рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/3 частці домоволодіння.

Таким чином, після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина на 1/3 частку вказаного домоволодіння, право на яку вона набула як колишній член колгоспного двору, та на земельну ділянку відповідно до державного акту на право власності серії ЧВ № 083544 від 17 вересня 2004 року.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Спадщину після смерті ОСОБА_2 своєчасно прийняв як спадкоємець по закону 1 черги її чоловік ОСОБА_3 , оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Стальнівської сільської ради № 822 від 16 серпня 2012 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на 2/3 частки вищевказаного домоволодіння, а саме на 1/3 частку, яку він успадкував після смерті своєї дружини ОСОБА_2 та на 1/3 частину - його власної частки, яку він набув в майні колишнього колгоспного двору, а також на земельну ділянку відповідно до державного акту на право власності серії ЧВ № 083544 від 17 вересня 2004 року та належні йому земельні ділянки відповідно до державних актів серії: ЧВ № 083544 від 17 вересня 2004 року; ЯЕ № 565105 від 29 червня 2010 року; ЯЕ № 565106 від 29 червня 2010 року; ЯЕ № 565107 від 29 червня 2010 року.

Відповідно до заповіту, який був складений 06 грудня 2000 року та посвідчений секретарем Стальнівської сільської ради, спадкодавець ОСОБА_3 заповів позивачу все своє майно.

Позивач спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3 прийняла своєчасно, звернувшись із відповідною заявою до нотаріальної контори в межах шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи.

В цей же термін інша донька спадкодавця ОСОБА_5 від прийняття спадщини відмовилась на користь ОСОБА_1 ..

Однак, у зв`язку із смертю спадкодавця та відсутністю за ним правовстановлюючих документів на домоволодіння, а також з причин наявності розбіжностей в документах, які підтверджують факт родинних відносин між спадкодавцем та нею, розбіжностей у таких правовстановлюючих документах, як заповіт та державні акти на право власності на земельні ділянки нотаріальна контора 16 серпня 2021 року відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Вирішуючи вимогу про встановлення юридичних фактів, суд виходить з того, що відповідно до роз`яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

За змістом ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд розглядає справи про встановлення факту, в тому числі родинних відносин між фізичними особами.

Той факт, що померлі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були рідними батьками ОСОБА_1 підтверджується наявними в матеріалах справи свідоцтвами про народження позивача, про укладення шлюбу батьків, а також довідкою № 151 Мамалигівської сільської ради Дністровського району від 26 квітня 2022 року.

Крім того, при оформленні виданого ОСОБА_2 державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧВ № 083544 від 17 вересня 2004 року помилково було записано прізвище власника « ОСОБА_6 » замість « ОСОБА_7 ».

Також, аналогічні помилки було допущено й при оформленні виданих ОСОБА_3 державних актів на право власності на земельні ділянки серії: ЧВ № 083544 від 17 вересня 2004 року - записано прізвище власника « ОСОБА_7 » замість « ОСОБА_7 »; НОМЕР_2 від 29 червня 2010 року; ЯЕ № 565106 від 29 червня 2010 року; ЯЕ № 565107 від 29 червня 2010 року помилково було записано прізвище власника « ОСОБА_7 » замість « ОСОБА_7 ».

Більше того, такого ж роду помилки, міститься й у складеному від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заповіті.

Вищевказані факти підтверджується довідкою № 151 Мамалигівської сільської ради Дністровського району від 26 квітня 2022 року зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 є одною й тою самою особою, як і ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , також вказано, що останні були батьками ОСОБА_1 ..

Оскільки, законом не визначено іншого порядку встановлення вказаних юридичних фактів, вони мають бути встановлені в судовому порядку.

Задоволення вимог про встановлення юридичних фактів має юридичне значення для позивача. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених нею та підтверджених документами.

А тому, враховуючи, що позивач є спадкоємцем по заповіту після смерті ОСОБА_3 , спадщину прийняла своєчасно, інші спадкоємці від прийняття спадщини відмовились, то право власності на 2/3 частини домоволодіння та земельні ділянки, які належали спадкодавцям, слід визнати за нею в порядку спадкування.

В частині визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на 1/3 частку домоволодіння слід відмовити, оскільки дана частка домоволодіння належить позивачу як колишньому члену колгоспного двору та до складу спадщини після смерті її батьків не входить.

На підставі ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, ст.ст. 1218, 1223, 1268, 1269, 1270, 1273 ЦК України, суд керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 142, 197, 200, 206, 259, 263-265, 268, 315 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Встановити юридичний факт родинних відносин, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідними батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановити юридичний факт належності ОСОБА_4 державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧВ № 083543 від 17 вересня 2004 року, виданого на підставі розпорядження Новоселицької районної державної адміністрації від 31 серпня 2004 року за № 371 Р на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 0,9241 га, яка розташована на території Стальнівської сільської ради колишнього Новоселицького району Чернівецької області.

Встановити юридичний факт належності ОСОБА_3 державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧВ № 083544 від 17 вересня 2004 року, виданого на підставі розпорядження Новоселицької районної державної адміністрації від 31 серпня 2004 року за № 371 Р на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 0,9241 га, яка розташована на території Стальнівської сільської ради колишнього Новоселицького району Чернівецької області; державного акта серії ЯЕ № 565105 від 29 червня 2010 року, виданого на підставі рішення від 20 жовтня 2009 року, 23 сесії 5 скликання Стальнівської сільської ради на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,2500 га, яка розташована в с. Стальнівці колишнього Новоселицького району Чернівецької області; серії ЯЕ № 565106 від 29 червня 2010 року, виданого на підставі рішення від 20 жовтня 2009 року, 23 сесії 5 скликання Стальнівської сільської ради на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,1262 га, яка розташована в с. Стальнівці колишнього Новоселицького району Чернівецької області; серії ЯЕ № 565107 від 29 червня 2010 року, виданого на підставі рішення від 20 жовтня 2009 року, 23 сесії 5 скликання Стальнівської сільської ради на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,2145 га, яка розташована в с. Стальнівці колишнього Новоселицького району Чернівецької області.

Встановити юридичний факт, що заповіт, який складено від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та посвідчено 06 грудня 2000 року секретарем Стальнівської сільської ради в дійсності складено на користь спадкоємця ОСОБА_1 .

Визнати право власності ОСОБА_1 на 2/3 частки домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літера «А», літньої кухні літера «Б», сараю літера «В», вбиральні літера «Г», погребу літера «Пг», колодязя № 1, огорожі № 2-4, в порядку спадкування по заповіту після смерті ОСОБА_3 .

Визнати право власності ОСОБА_1 , в порядку спадкування по заповіту після смерті ОСОБА_3 на земельні ділянки за державним актом серії ЯЕ № 565105 від 29 червня 2010 року, виданого на підставі рішення від 20 жовтня 2009 року, 23 сесії 5 скликання Стальнівської сільської ради на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,2500 га, яка розташована в с. Стальнівці колишнього Новоселицького району Чернівецької області; за державним актом серії ЯЕ № 565106 від 29 червня 2010 року, виданого на підставі рішення від 20 жовтня 2009 року, 23 сесії 5 скликання Стальнівської сільської ради на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,1262 га, яка розташована в с. Стальнівці колишнього Новоселицького району Чернівецької області; за державним актом серії ЯЕ № 565107 від 29 червня 2010 року, виданого на підставі рішення від 20 жовтня 2009 року, 23 сесії 5 скликання Стальнівської сільської ради на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,2145 га, яка розташована в с. Стальнівці колишнього Новоселицького району Чернівецької області; за державним актом серії ЧВ № 083543 від 17 вересня 2004 року, виданого на підставі розпорядження Новоселицької районної державної адміністрації від 31 серпня 2004 року за № 371 Р на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 0,9241 га, яка розташована на території Стальнівської сільської ради колишнього Новоселицького району Чернівецької області; за державним актом серії ЧВ № 083544 від 17 вересня 2004 року, виданого на підставі розпорядження Новоселицької районної державної адміністрації від 31 серпня 2004 року за № 371 Р на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 0,9241 га, яка розташована на території Стальнівської сільської ради колишнього Новоселицького району Чернівецької області.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ляху Г.О.