Справа № 408/159/17
Провадження № 2-в/0186/2/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року м. Першотравенськ

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Кривошеї С.С.

при секретарі Кобки Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі №408/159/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з заявою про відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі №408/159/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування заяви заявник ОСОБА_1 зазначив, що Біловодським районним судом Луганської області була розглянута справа № 408/159/17. У справі брали участь такі особи: позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 .

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 15.11. 2018 року по справі № 408/159/17 затверджена мирова угода, за умовами якої ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 частину боргу за договором позики від 27 грудня 2013 року у сумі 28000 (двадцять вісім тисяч) грн. у строк до 31 грудня 2018 року, іншу частину боргу у сумі 28000 (двадцять вісім тисяч) грн. в строк до 31 грудня 2019 року.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 15.07.2021 року по справі №408/159/17 внесено виправлення у текст ухвали від 15.11.2018 року, а саме додано відомості про адреси проживання, та РКНОПП позивача і відповідача.

На підставі положень ч.2 ст.208 ЦПК України, ухвала була пред`явлена до виконання до Новоайдарського ВДВС у Щастінському районі Луганської області СМУ МЮ (м.Харків). Відкрите ВП №66885555, яке втрачене з причини тимчасової окупації Луганської області.

З причини тимчасової окупації смт.Біловодськ Луганської області, доступ до матеріалів судової справи наразі відсутній.

Просить суд відновити втрачене судове провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , відновлення втраченого судового провадження здійснити в частині, достатньої для видачі належним чином оформлених ухвал Луганського апеляційного суду від 15.11.2018 року та від 15.07.2021 року по справі №408/159/17 у паперовій формі.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, у заяві прохав суд розглядати справу за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сторінці Першотравенського міського суду Дніпропетровської області Офіційного веб-порталу «Судова влада України».

Суд вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статей 488 та 489 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Як зазначено в п.38 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», за правилами розділу IX ЦПК відновлення втраченого (і в разі, коли справу знищено за закінченням строку зберігання) повністю або частково судового провадження в цивільній справі, якщо вона була закінчена ухваленням рішення або постановленням ухвали про закриття провадження, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом, судом, який ухвалив рішення по суті справи або постановив ухвалу про закриття провадження у справі, за заявою (зміст якої визначено статтею 405 ЦПК) осіб, які брали участь у справі (їх правонаступників), або за ініціативою суду (коли це потрібно для вирішення іншої справи, надіслання справи до суду вищої інстанції тощо).

Згідно статті 493 ЦПК України, при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги: частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 494 ЦПК України, на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановлює ухвалу про відновлення втраченого провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. В ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.494 ЦПК України на підставі зібраних і перевірених матеріалів допускається відновлення втраченого провадження в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

Якщо місцевий суд знаходиться на тимчасово окупованій території України то відновлення втраченої справи здійснюється судом за територіальною підсудністю судових справ, визначеною згідно з ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Відповідно до положень ч. ч. 1-2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень - автоматизованої системи збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Процедуру формування та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень визначає «Порядок ведення Єдиного державного реєстру судових рішень», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2006 року № 740 (далі - Порядок).

Згідно з абз.4 п.2 Порядку електронна копія судового рішення - складений в суді у вигляді електронних даних ідентичний судовому рішенню за документарною інформацією та реквізитами електронний документ, засвідчений електронним цифровим підписом особи, що підписала зазначене рішення, який може бути перетворений електронними засобами у візуальну форму.

Відповідно до п.п.12-14 Порядку суди надсилають адміністраторові Реєстру копії всіх судових рішень виключно в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису, що передує видачі копії судового рішення. Електронні копії судових рішень надсилаються відповідальною особою апарату суду не пізніше дня, що настає після ухвалення (постановлення) судового рішення. У передбачених процесуальним законодавством випадках електронні копії судових рішень надсилаються адміністраторові Реєстру в день складення повного судового рішення.

Згідно з п.20 Порядку доступ користувачів до електронних копій судових рішень здійснюється безоплатно через офіційний веб-портал ДСА.

Відтак, шляхом здійснення повного доступу до інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень у відповідності до Закону України «Про доступ до судових рішень» вдалося можливим отримати відомості щодо рішення Біловодського районного суду Луганської області 27 квітня 2017 року у справі №408/159/17, провадження №2/408/407/17, ухвали Луганського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року у справі №408/159/17 провадження №22-ц/810/115/18 та ухвали Луганського апеляційного суду від 08 липня 2021 року у справі №408/159/17 провадження №22-з/810/35/21, оскільки в зазначеній системі такі рішення суду першої інстанції та апеляційної інстанції є фактично наявним.

За приписами ч.3 ст.494 ЦПК України у разі недостатності зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження суд відмовляє у відновленні втраченого судового провадження і роз`яснює учасникам справи право на повторне звернення з такою самою заявою за наявності необхідних документів.

Наявні в матеріалах справи документи, які були досліджені в судовому засіданні та наявність судових рішень у Єдиному державному реєстрі судових рішень є достатніми даними для відновлення втраченого судового провадження в частині рішень судів першої інстанції та апеляційної інстанції у справі №408/159/17, а відтак суд прийшов до висновку про можливість відновлення втраченого судового провадження в цій частині, а тому заяву необхідно задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.258-261, 353, 354, 493, 494 ЦПК України, - суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відновити втрачене судове провадження по цивільній справі №408/159/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, в частині судового рішення Біловодського районного суду Луганської області від 24 квітня 2017 року та ухвал Луганського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року та 15 липня 2021 року, що оприлюдненні та зберігаються у Єдиному державному реєстрі судових рішень, згідно тексту яких:

Справа № 408/159/17

2/408/407/17

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області в складі:

головуючого Соболєва Є.О.

при секретареві Негоді В.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з цим позовом до суду до відповідача, в якому посилаючись на те, що останній отримав від нього грошову суму 2080,00 доларів США, яку зобов`язувався віддати до 27 січня 2014 року, просив стягнути зі ОСОБА_2 56576,00 грн. суму, еквівалентну наданій сумі в доларах США.

До початку судового засідання від позивача надійшла заява, в якій він просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому суд вважав можливим розглянути справу за відсутності відповідача за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 27 грудня 2013 року між сторонами було укладено письмовий договір позики, згідно якого відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 2080,00 доларів США, які ОСОБА_2 зобов`язувався повернути ОСОБА_1 до 27 грудня 2014 року.

Застосовуючи вказані вище норми закону до спірних правовідносин, враховуючи, що відповідач своїх заперечень проти позову не надав, у зв`язку з чим не довів, що зобов`язання за договором позики ним були виконані, суд погоджується з позивачем про необхідність стягнення зі ОСОБА_3 грошової суми, еквівалентній 2080,00 доларів США, яка на момент подання позову складала 56576,00 грн.

Позивачу було відстрочено сплату судового збору до винесення судового рішення, тому відповідно до вимог статей 82, 88 Цивільного кодексу України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір, що повинен був сплачений позивачем при зверненні з цим позовом до суду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10,11,60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 56576,00 грн. суму боргу за договором позики, що була еквівалентна 2080,00 доларів США на момент подання позову.

Сягнути зі ОСОБА_2 на користь держави 640,00 грн. суму судового збору, що повинен був сплатити позивач при зверненні з цим позовом до суду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області через Біловодський районний суд Луганської області протягом 10-ти днів з дня отримання його копії сторонами.

Головуючий:

Головуючий суду 1 інстанції - Соболєв Є.О.

Доповідач - Стахова Н.В.

Справа № 408/159/17

Провадження № 22-ц/810/115/18

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

15 листопада 2018 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Стахової Н.В.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.

за участю секретаря судового

засідання: Сінько А. І.

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 24 квітня 2018 року (постановленого у складі судді Соболєва Є.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики

Керуючись ст.ст. 207, 367, 373, 383,384 ЦПК України, апеляційний суд

У х в а л и в :

Спільну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди від 15 листопада 2018 року задовольнити.

Укладену між ОСОБА_1 ,з одного боку, та ОСОБА_2 , з другого боку, мирову угоду від 15 листопада 2018 року затвердити на наступних умовах:

1. ОСОБА_2 зобов`язується повернути ОСОБА_1 частину боргу за договором позики від 27 грудня 2013 року у сумі 28000 (двадцять вісім тисяч) грн. у строк до 31 грудня 2018 року, іншу частину боргу у сумі 28000 (двадцять вісім тисяч) грн. в строк до - 31 грудня 2019 року.

2.Після виконання умов цієї умови вказані вище строки зобов`язання по договору позики від 27 грудня 2013 року вважаються припиненими.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 24 квітня 2018 року визнати нечинним.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - закрити.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 160 (сто шістдесят) грн.

Ухвала Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Дата складення повного тексту ухвали 19 листопада 2018 року.

Головуючий: Н.В. Стахова

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова

Головуючий суду 1 інстанції - Соболєв Є.О.

Доповідач - Стахова Н.В.

Справа № 408/159/17

Провадження № 22-ц/810/115/18

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Стахової Н.В.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.

за участю секретаря судового

засідання: Сінько А. І.

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 24 квітня 2018 року (постановленого у складі судді Соболєва Є.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В с т а н о в и в:

У січні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення боргу за договором позики. Заявлений позов мотивував тим, що 27 грудня 2013 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу у позику грошові кошти в сумі 2080 доларів США грн. із строком повернення до 27 січня 2014 року. На день звернення до суду з позовом відповідач борг не повернув. Відповідно до п. 1 договору позики при порушенні позичальником строку повернення позики він повинен сплатити позикодавцеві шомісячно пеню в розмірі 4 % від розміру позики. Просив стягнути зі ОСОБА_2 на свою користь борг за договором позики в сумі 56576 грн.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 24 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 56 576 грн.- суму боргу за договором позики, що була еквівалентна 2080,00 доларів США на момент подання позову.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції або закрити провадження у справі у зв`язку з пропущенням строку позовної давності.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки відповідач належним чином не був повідомлений про час та місце судового розгляду справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Під час судового розгляду справи сторонами подана заява про затвердження мирової угоди, якою вони підтвердили вільне волевиявлення на укладення мирової угоди.

Оригінал тексту мирової угоди приєднаний до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, текст мирової угоди, колегія суддів дійшла висновку, що заява про визнання мирової угоди підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Положеннями діючого цивільного процесуального кодексу України сторонам надано право укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу. Порядок укладення мирової угоди та прийняття її судом регулюються главою 5 розділу ІІІ ЦПК України.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Згідно з ч. 4 вказаної статті укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

В судовому засіданні встановлено, а учасники провадження, в свою чергу, підтвердили, що вони досягли домовленості щодо спірних питань, пов`язаних з предметом позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Просили затвердити мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за якою:

1. ОСОБА_2 зобов`язується повернути ОСОБА_1 частину боргу за договором позики від 27 грудня 2013 року у сумі 28000 (двадцять вісім тисяч) грн. у строк до 31 грудня 2018 року, іншу частину боргу у сумі 28000 (двадцять вісім тисяч) грн. в строк 31 грудня 2019 року.

2.Після виконання умов цієї умови вказані вище строки зобов`язання по договору позики від 27 грудня 2013 року вважаються припиненими.

Сторонам роз`яснені наслідки такого рішення та закриття провадження у справі, що передбачені ст. 255 ЦПК України.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206,207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

В зв`язку з тим, що між сторонами була укладена мирова угода, то відповідно до норм діючого цивільного процесуального законодавства рішення Біловодського районного суду Луганської області від 24 квітня 2018 року визнається нечинним, а провадження у справі підлягає закриттю.

Відповідно до ч. 2 ст. 142 ЦПК України у разі укладання мирової угоди на стадії перегляду рішення в апеляційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної скарги.

Оскільки ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 24 лютого 2017 року ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору до ухвалення у справі судового рішення, і зі ОСОБА_2 при ухваленні рішення було стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн., тому з останнього підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 160 грн. (640 грн.+ (960 грн./2)=1120 грн.;1120 грн. -960 грн.=160 грн.)

Керуючись ст.ст. 207, 367, 373, 383,384 ЦПК України, апеляційний суд

У х в а л и в:

Спільну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди від 15 листопада 2018 року задовольнити.

Укладену між ОСОБА_1 ,з одного боку, та ОСОБА_2 , з другого боку, мирову угоду від 15 листопада 2018 року затвердити на наступних умовах:

1. ОСОБА_2 зобов`язується повернути ОСОБА_1 частину боргу за договором позики від 27 грудня 2013 року у сумі 28000 (двадцять вісім тисяч) грн. у строк до 31 грудня 2018 року, іншу частину боргу у сумі 28000 (двадцять вісім тисяч) грн. в строк до - 31 грудня 2019 року.

2.Після виконання умов цієї умови вказані вище строки зобов`язання по договору позики від 27 грудня 2013 року вважаються припиненими.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 24 квітня 2018 року визнати нечинним.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - закрити.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 160 (сто шістдесят) грн.

Ухвала Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст ухвали складений - 19 листопада 2018 року.

Головуючий Н.В. Стахова

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова

Справа № 408/159/17

Провадження № 22-з/810/35/21

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

УХВАЛА

15 липня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Стахової Н. В.,

суддів: Кострицького В. В., Лозко Ю. П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про внесення виправлень в ухвалу Луганського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В с т а н о в и в:

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року спільну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди від 15 листопада 2018 року задоволено.

Укладену між ОСОБА_1 , з одного боку, та ОСОБА_2 , з другого боку, мирову угоду від 15 листопада 2018 року затверджено на наступних умовах:

1. ОСОБА_2 зобов`язується повернути ОСОБА_1 частину боргу за договором позики від 27 грудня 2013 року у сумі 28000 грн у строк до 31 грудня 2018 року, іншу частину боргу у сумі 28000 грн в строк до - 31 грудня 2019 року.

2. Після виконання умов цієї умови вказані вище строки зобов`язання по договору позики від 27 грудня 2013 року вважаються припиненими.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 24 квітня 2018 року визнано нечинним.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - закрито.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 160 грн.

01 липня 2021 року до Луганського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій посилаючись на невиконання відповідачем умов мирової угоди, останній просив внести виправлення в ухвалу, та/або роз`яснити ухвалу Луганського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року, шляхом внесення до ухвали відомостей про адресу місця проживання чи перебування, дату народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків позивача та відповідача, строк пред`явлення рішення до виконання.

Крім того ОСОБА_1 просив оформити ухвалу Луганського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року із застосуванням оригінального підпису судді (суддів), які постановили цю ухвалу.

У випадку відмови у задоволенні цієї заяви просив суд роз`яснити, яким чином повинен відбуватись подальший захист його права на отримання боргу з відповідача, як це було пе5редбачено мировою угодою, з огляду на неможливість примусового виконання ухвали Луганського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає вказану заяву такою, що підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до ст. 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала. За ініціативою суду питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні за участю учасників справи, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦПК України укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Вимоги щодо змісту ухвали суду викладені у ст. 260 ЦПК України.

Так, у відповідності до частини першої вказаної статті, ухвала, що викладається окремим документом, складається з:

1) вступної частини із зазначенням:

а) дати і місця її постановлення;

б) найменування суду, прізвища та ініціалів судді (суддів);

в) імен (найменувань) учасників справи;

2) описової частини із зазначенням суті клопотання та імені (найменування) особи, яка його заявила, чи іншого питання, що вирішується ухвалою;

3) мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу;

4) резолютивної частини із зазначенням:

а) висновків суду;

б) строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Згідно з ч. 2 ст. 208 ЦПК України ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 1 ст. 4 у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

У разі пред`явлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає за можливе зазначити в резолютивній частині ухвали суду адресу місця проживання чи перебування учасників справи, їх дату народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків.

Щодо вимоги заявника про зазначення в ухвалі суду строку пред`явлення її до примусового виконання, то це не є опискою в розумінні ст. 269 ЦПК України, а тому вказана вимога не підлягає задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що виконавчий документ може бути пред`явлений до примусового виконання у строк, передбачений ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі вищевикладеного заява ОСОБА_1 про внесення виправлень в ухвалу Луганського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 269 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

У х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про внесення виправлень в ухвалу Луганського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року задовольнити частково.

Пункт перший другого абзацу резолютивної частини ухвали Луганського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики викласти в наступній редакції:

1. ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) зобов`язується повернути ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) частину боргу за договором позики від 27 грудня 2013 року у сумі 28000 (двадцять вісім тисяч) грн. у строк до 31 грудня 2018 року, іншу частину боргу у сумі 28000 (двадцять вісім тисяч) грн. в строк до - 31 грудня 2019 року.

П`ятий абзац резолютивної частини ухвали Луганського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року викласти в наступній редакції:

Стягнути зі ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 160 (сто шістдесят) грн.

В іншій частині заявлених вимог ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді:

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

СУДДЯ: С.С.Кривошея