Житомирський апеляційний суд
Справа №289/2563/21 Головуючий у 1-й інст. Кириленко О.О
Категорія 53 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Коломієць О.С.,

Павицької Т.М.

секретаря судового засідання Кузьменко А.О.

з участю відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу судді Радомишльського районного суду Житомирської області Кириленко О.О. від 28 грудня 2021 року

за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову

у цивільній справі №289/2563/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "АЛЬФА-ГАРАНТ" про відшкодування шкоди та завданих збитків, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом. Просив стягнути на свою користь з ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 343 406,50 грн. та з Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "АЛЬФА-ГАРАНТ" грошові кошти в розмірі 211 504,22 грн.

З одночасним поданням позову ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну відповідачці ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 . В обґрунтування поданої заяви вказував, що ним до Радомишльського районного суду подано вищевказаний позов про стягнення з ОСОБА_1 на його користь грошових коштів в розмірі 343 406,50 грн. На думку заявника, невжиття вказаних заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду чи зробити неможливим його виконання.

Ухвалою судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 грудня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено. Забезпечено позов ОСОБА_2 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказану ухвалу судді скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити. На думку апелянта, ухвала судді суду першої інстанції незаконна та необґрунтована, постановлена з порушенням норм процесуального права. Зокрема вказує, що позивачем не надано доказів, із якими діюче законодавство пов`язує доцільність застосування заходів щодо забезпечення позову, і які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів. Відповідно суд першої інстанції не здійснив оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову та послався лише на припущення позивача. Крім того, на думку апелянта, судом не було враховано ч.3 ст.150 ЦПК України щодо співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами та не врахував, що арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний суд у постановах від 14.06.2018 у справі №916/10/18; від 15.01.2019 у справі №915/870/18; від 05.09.2019 у справі № 911/527/19.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову у разі його задоволення може утруднити або унеможливити виконання рішення суду.

Такі висновки суду є обгрунтованими.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь грошові кошти в загальній сумі 343 406,50 грн. в якості відшкодування шкоди, яку йому було заподіяно внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, винною у якій, на думку позивача, є ОСОБА_1 .

Відтак вбачається, що між сторонами дійсно існує спір, а предметом позову, з яким звернувся ОСОБА_2 , є матеріально-правова вимога до відповідача ОСОБА_1 (стягнення завданих збитків), що кореспондується зі способами захисту порушеного права. Предмет позову має правовий характер і випливає з певних матеріально-правових відносин.

Водночас, з матеріалів заяви про забезпечення позову вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири загальною площею 51,4 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Наведене підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №292170637 від 23.12.2021 (а.с.37).

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст.149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо зв`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

У постанові Верховного суду України від 25.05.2016 року, прийнятій за результатами розгляду справи №6-605цс16, викладено правову позицію, відповідно до якої, метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п.43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Отже, ОСОБА_1 , як власник вказаного вище нерухомого майна, може розпорядитися своїм майном, відчуживши його іншим особам до вирішення справи по суті, та, на думку позивача, в подальшому продовжувати уникати виконання свого обов`язку щодо відшкодування шкоди.

Викладені обставини, ураховуючи положення статті 151 ЦПК України, є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Сам по собі факт звернення ОСОБА_2 до суду з вказаним позовом свідчить про наявність спору між сторонами, а оскільки предметом позову є стягнення шкоди у розмірі 343 406,50 грн., накладення арешту на вказане вище нерухоме майно та заборона його відчуження, яке належить відповідачу, гарантуватиме реальне виконання майбутнього судового рішення у разі задоволення позову.

Крім того, судом враховано, що заходи забезпечення позову носять лише тимчасовий характер, вони застосовуються на час розгляду справи, а тому відсутні підстави вважати вжиття судом відповідних заходів забезпечення позову порушенням прав відповідача.

Арешт квартири та заборона вчиняти відносно неї дії не є надмірним втручанням у право власності ОСОБА_1 , оскільки накладення арешту на квартиру не позбавляє власника права володіти та користування майном, а лише тимчасово обмежує у праві розпорядження ним.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали судді апеляційний суд не вбачає, оскільки вона постановлена судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 16.06.2022 року.