ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2022 м. Чернівці

Справа № 725/1298/22

Провадження №22-ц/822/721/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Литвинюк І.М.,

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.,

секретар Скрипка С.В.,

учасники справи:

заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент»,

боржник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

заінтересовані особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 квітня 2022 року, головуючий у І-й інстанції Стоцька Л.А.,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ТОВ «Брайт Інвестмент» звернулося до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчих листах.

Посилалося на те, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 вересня 2009 року позовні вимоги ВАТ «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 задоволено, стягнуто заборгованість за кредитним договором №722216 від 07 грудня 2007 року у розмірі 65 778,51 грн, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Згідно з Договором №GL48N18070_blank про відступлення прав вимоги від 05 серпня 2020 року, укладеного між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» право вимоги за кредитним договором та всіма іншими похідними договорами перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

Відповідно до Договору №GL48N18070_blank _04 про відступлення прав вимоги від 18 грудня 2020 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Брайт Інвестмент», право вимоги за кредитним договором та всіма іншими похідними договорами перейшло до ТОВ «Брайт Інвестмент» разом з усіма додатками до нього, договорами внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами.

Просило замінити стягувача - ПАТ «КБ Надра» на правонаступника ТОВ «Брайт Інвестмент» у виконавчих листах у справі №2-739/2009 за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які видавались Першотравневим районним судом м. Чернівці.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 квітня 2022 року заяву ТОВ «Брайт Інвестмент» задоволено.

Замінено вибулого стягувача - ПАТ «КБ Надра» на правонаступника ТОВ «Брайт Інвестмент» у виконавчих листах у справі №2-739/2009 за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які видавались Першотравневим районним судом м. Чернівці.

На зазначену ухвалу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ТОВ «Брайт Інвестмент» про заміну стягувача у виконавчих листах.

Посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, яка ухвалена з неповним з`ясуванням обставин справи та з невідповідністю висновків, викладених у ній, обставинам справи, що є підставою для її скасування.

Зазначає, що на виконанні у Першотравневому ВДВС Чернівецького МУЮ перебувало виконавче провадження №36774283 з примусового виконання виконавчого листа Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 січня 2010 року №2-739/2009 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 66 466,29 грн на користь Чернівецького РУ ПАТ КБ «Надра». 09 грудня 2013 року було винесено постанови про повернення виконавчих документів стягувачеві та в подальшому виконавчі документи повторно на виконання не надходили. Станом на 09 грудня 2013 року діяв (вже нечинний) Закон України «Про виконавче провадження», який у ч. 1 ст. 22 передбачав строк пред`явлення документів до виконання в 1 рік. Строк для пред`явлення виконавчого документа повернутого 09 грудня 2013 року, закінчувався 09 грудня 2014 року, натомість заява про заміну стягувача ТОВ «Брайт Інвестмент» датована 14 лютого 2022 року, тобто за межами строку пред`явлення виконавчого документу до виконання. При цьому, ТОВ «Брайт Інвестмент» не заявляє вимог щодо поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.

За таких умов, станом на день звернення із заявою про заміну сторони виконавчого провадження ТОВ «Брайт Інвестмент» було порушено граничні строки пред`явлення виконавчого документу до виконання, що перешкоджає можливості винесення судом ухвали про заміну сторони виконавчого провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Брайт Інвестмент» просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначає, що в разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником, що є імперативною нормою ЦПК України та не включає в себе умов (строків, термінів), які б обмежували таку заміну. Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Зазначеним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи заяву про заміну стягувача, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги за кредитним договором та всіма іншими похідними договорами перейшло до ТОВ «Брайт Інвестмент» разом з усіма додатками до нього, а тому є підстави для задоволення заяви про заміну стягувача у виконавчих листах.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24.09.2009 року позовні вимоги ВАТ «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 задоволено та стягнуто заборгованість за кредитним договором №722216 від 07 грудня 2007 року у розмірі 65 778,51 грн, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Згідно з Договором №GL48N18070_blank про відступлення прав вимоги від 05 серпня 2020 року, укладеного між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», право вимоги за кредитним договором та всіма іншими похідними договорами перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

Відповідно до Договору №GL48N18070_blank _04 про відступлення прав вимоги від 18 грудня 2020 року укладеного між ТОВ «Фінансова компанія « Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Брайт Інвестмент`право вимоги за кредитним договором та всіма іншими похідними договорами перейшло до ТОВ «Брайт Інвестмент» разом з усіма додатками до нього, договорами внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами.

Згідно із статтею 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

За змістом частини 1 статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Відповідно до норми процесуального законодавства, яка визначає загальні положення процесуального правонаступництва, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (тобто, протягом невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто, таке право не є абсолютним і обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 N 1404-VIII (аналогічні положення були закріплені у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року N 606-XIV) виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. На цій стадії боржник вчиняє добровільно або під примусом дії на виконання рішення суду.

Відповідно до частин 1 та статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 N 1404-VIII строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадії судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або із спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 N 1404-VIII, пункт 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року N 606-XIV). Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно із строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Інше тлумачення закону (зокрема, про можливість здійснювати заміну сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання наказу) означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість «штучно» збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути у невизначеному стані протягом тривалого строку. Таке тлумачення може порушити принцип правової визначеності, яке є одним з основоположних аспектів верховенства права. Такі правові висновки наведені у постанові Верховного Суду від 25.06.2019 р. у справі № 910/10031/13.

У постанові від 08 лютого 2022 року при розгляді справи № 2-7763/10 Велика Палата Верховного Суду уточнила вищезазначений правовий висновок, вказавши на таке.

Законодавець не ототожнює "процесуальне правонаступництво" і "заміну сторони виконавчого провадження", оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду.

Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Але разом з тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом. Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України), тобто процесуального правонаступництва в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, є правонаступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і перехід до іншої особи прав чи обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії саме виконавчого провадження як юридичного процесу стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни стягувача внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Відповідно до висловлених раніше правових висновків Великої Палати Верховного Суду (дивитись mutatis mutandis постанову Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17, пункти 73-75), оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Але заміна учасника справи не обов`язково означає заміну сторони відкритого виконавчого провадження.

На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.

Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник не позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження, оскільки виконавче провадження відкривається на підставі пред`явлення виконавчого документа до виконання, а частина п`ята статті 442 ЦПК України передбачає можливість заміни стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження (у тому числі повторного за обґрунтованих підстав при повторному зверненні з виконавчим документом, оскільки зазначена стаття ЦПК України цього не виключає, а Закон про виконавче провадження передбачає таку можливість).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.

Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Враховуючи, що сформульована у цій справі проблематика стосовно реалізації прав сторін спору на стадії виконання судового рішення, в тому числі в контексті пред`явлення до виконання виконавчого документа та здійснення виконавчого провадження, саме з точки зору такої процесуальної мети має розглядатись процесуальне правонаступництво у цій справі. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва з метою реалізації правонаступником судового рішення у виконавчому провадженні без розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим відповідно до умов законодавства, позбавлене процесуальної мети.

Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закрите, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва у закритому виконавчому провадженні заявник має здійснювати процесуальні дії, спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати це в комплексі.

Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, визначеному у цьому документі, у його правонаступника є потенційна можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання. Але таке право залежить не тільки від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом про виконавче провадження. А якщо ці строки пропущені, то разом з питанням правонаступництва має вирішуватись питання поновлення цих строків, оскільки за відсутності підстав поновлення відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва.

Враховуючи вищенаведені правові висновки Великої Палати Верховного Суду у сукупності з положеннями статей 2, 55, 442 ЦПК України та статей 4, 11, 15 Закону України «Про виконавче провадження», слід дійти висновку, що не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке не відкрито, а строки на пред`явлення виконавчого документу до виконання пропущені, без вирішення питання поновлення такого строку в межах визначеного законодавством порядку і підстав.

Як убачається з матеріалів справи, виконавчий лист № 2-739/2009, виданий Першотравневим районним судом м.Чернівці 24 січня 2010 року, про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором у розмірі 66 466,29 грн., повернуто 09 грудня 2013 року державним виконавцем стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

В подальшому виконавчі документи повторно на виконання до підвідомчих органів ДВС не надходили.

Строк повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання 09 грудня 2014 року.

Докази на підтвердження того, що вказаний виконавчий лист повторно пред`являвся до виконання відсутні та заявником судам не надані.

За таких обставин, слід дійти висновку про те, що виконавчий лист до виконання повторно стягувачем не пред`являвся, а строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання був пропущений. При цьому, заявник не ставив у суді першої інстанції питання про поновлення строку для пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання, та, відповідно, воно не вирішувалося місцевим судом.

Суд першої інстанції не звернув увагу на вищевказані положення закону та правові висновки Верховного Суду, не встановив повно обставини справи та дійшов помилкового висновку про задоволення заяви ТОВ ««Брайт Інвестмент»» про заміну сторони виконавчого провадження за відсутності перебування виконавчого листа на примусовому виконанні та наявності факту спливу строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання; відсутності клопотання заявника про поновлення цього строку та без вирішення вказаного питання, що не має процесуальної мети та суперечить положенням ст.ст. 2, 55, 442 ЦПК України, а також ст.ст. 4,11, 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених підстав колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги боржника та скасування ухвали суду від 11 квітня 2022 року з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ТОВ «Брайт Інвестмент»».

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 квітня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» про заміну стягувача у виконавчих листа відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» на користь ОСОБА_2 496 гривень 20 копійок судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 04 жовтня 2022 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: А.І. Владичан

І.Н. Лисак