Провадження № 22-ц/801/1061/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Луценко Л. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 рокуСправа № 127/34896/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Акціонерне товариство «Альфа Банк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський Олександр Віталійович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталя Станіславівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталі Станіславівни, приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського Олександра Віталійовича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 лютого 2022 року, постановлене в залі судових засідань місцевого суду під головуванням судді Луценко Л.В., дата виготовлення повного тексту рішення невідома,

встановив:

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталя Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський Олександр Віталійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 травня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис, яким стягнуто з позивача на користь відповідача у справі заборгованість за період з 27 жовтня 2019 року по 16 січня 2020 року за кредитним договором №500821654 від 16 вересня 2019 року у розмірі 67 721,12 грн.

Позивач вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки він вчинений без правових підстав, зокрема, не щодо посвідченого нотаріально кредитного договору, а заборгованість за кредитними договорами не є безспірною.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 лютого 2022 року позов задоволено.

Визнано виконавчий напис від 21 травня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Харою Наталією Станіславівною та зареєстрований в реєстрі за №18241 про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором №500821654 від 16 вересня 2019 року у розмірі 66 721,12 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1362 грн. 00 коп., а саме 908,00 гривень за подання позову до суду та 454 гривень за подання заяви про забезпечення позову та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 грн. 00 коп.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 лютого 2022 року мотивоване тим, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису.

Стягуючи витрати на правничу допомогу суд констатував, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 12 000 грн. є реальними, підтвердженими матеріалами справи, а тому підлягають до стягнення із відповідача.

Частково не погоджуючись з рішенням суду акціонерного товариства «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, просило оскаржуване рішення в частині витрат на правничу допомогу змінити, шляхом зменшення стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну допомогу з 12000 грн до 2000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника стягнена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 грн не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, оскільки є неспівмірною зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг та затраченим ним часом на надання таких послуг. Вважає, що підготовка цієї справи до розгляду не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, при тому, що дана справа була вирішена у відсутність сторін.

Сторони не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направляли, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині витрат на професійну правничу допомогу, тому в іншій частині рішення суду в силу ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду в оскарженій частині відповідає.

Судом встановлено, що 21 травня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача у справі ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» за період з 27 жовтня 2019 року по 16 січня 2020 року включно заборгованості за кредитним договором №500821654 від 16 вересня 2019 року у розмірі 66721,12 грн. Виконавчий напис зареєстровано у реєстрі за №18241 (а.с.10).

Приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. відкрито виконавче провадження за оспорюваних виконавчим написом №62371123 (а.с.7-8).

Із наявних у матеріалах цивільної справи витягу з договору про надання правової (правничої) допомоги №б/н від 23 листопада 2021 року, розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу від 20 січня 2022 року, квитанції до прибуткового касового ордера №8 від 13 листопада 2021 вбачається, що позивачем було сплачено грошові кошти у розмірі 12 000 грн як суму фіксованого гонорару за послуги адвоката Ткача Ю.А. у справі за позовом клієнта до АТ «Альфа-Банк», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталі Станіславівни, приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського Олександра Віталійовича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 цього Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

-попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

-визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (статті 137 ЦПК України);

-розподіл судових витрат між сторонами(стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ткач Ю.А., в силу ст. 134 ЦПК України в позовній заяві вказав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат.

Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України.

Разом із тим у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку дії (бездіяльність) обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, наведеного в частині четвертій статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України ).

Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі N 922/445/19; у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №211/1674/19, від 19 серпня2020 року у справі N 195/31/16-ц.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Дані висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року по справі N 757/47925/15-ц та від 19 вересня 2018 року по справі N 361/6253/16-ц.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ткач Ю.А. дотримався вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, надавши відповідні докази.

Так, на підтвердження надання/отримання та понесення, або ті які будуть понесені витрати на професійну правничу допомогу стороною позивача подано до суду:

-витяг з договору про надання правової (правничої) допомоги від 23 листопада 2021 року, відповідно до п. 1.2 Договору про надання правової (правничої) допомоги від 23 листопада 2021 сторони домовились, що адвокат, в межах надання правової допомоги клієнту за цим договором, здійснює наступні види адвокатської діяльності: представництво інтересів клієнта у всіх судах будь-якої інстанції та спеціалізації в т.ч. у місцевих судах (місцевих загальних судах, місцевих господарських судах, місцевих адміністративних судах), апеляційних судах відповідного апеляційного округу (апеляційних судах з розгляду цивільних і кримінальних справ, апеляційних господарських судах та апеляційних адміністративних судах), у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного суду, у Касаційному цивільному суді у складі Верховного суду, у Касаційному господарському суді у складі Верховного суду, у Великій Палаті Верховного суду, Конституційному Суді України під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, конституційного судочинства, представляти інтереси Клієнта та вести від його імені справи в органах досудового слідства, органах прокуратури, органах Державної виконавчої служби, Державної фіскальної служби України, органах місцевого самоврядування, органах ДЗК; складення заяв, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру (з правом їх підпису, подачі та отримання), спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів Клієнта, недопущення їх порушень, а також для сприяння їх відновленню в разі порушення (а.с. 37);

-розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу 20 січня 2022 року, щодо наданої правової допомоги наступного характеру: попередня консультація щодо характеру спірних відносин (1000,00 грн.); підготовка адвокатського запиту на ім`я приватного виконавця з метою отримання копій матеріалів виконавчого провадження та виконавчого напису нотаріуса (1000,00 грн.); пошук та аналіз судової практики з питань застосування законодавства у спірних відносин (1000,00 грн.); складання стратегії представництва інтересів клієнта в судовому засіданні (1000,00 грн.); складання та подання позовної заяви про визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню (3000,00 грн.); складання та подання заяви про забезпечення позову (1500,00 грн.); супроводження справи в суді першої інстанції (3500,00 грн.) (а.с. 38);

-квитанцію до прибуткового касового ордера № 8 на суму 12000,00 грн., яка прийнята від ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги від 23 листопада 2021 року (а.с. 36);

-ордер про надання правової допомоги серії ВН № 139741 (а.с. 5), відповідно до якого адвокат Ткач Ю.А. надає правову допомогу ОСОБА_1 , зокрема, у Вінницькому міському суді Вінницької області на підставі договору № б/н від 23 листопада 2021 року.

Так, при прийнятті рішення щодо відшкодування витрат на правову допомогу слід керуватися такими критеріями: - дійсність витрат, - необхідність витрат, - розумність розміру витрат, - співмірність витрат.

Беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад написання процесуального документу чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 №23рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Зважаючи на те, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталі Станіславівни, приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського Олександра Віталійовича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а також заяву про забезпечення позову задоволено повністю, з урахуванням доведеності понесених витрат на правову допомогу, а також враховуючи складність справи, необхідність надання адвокатом Ткачем Ю.А. правової допомоги ОСОБА_1 під час розгляду вказаної справи в суді та їх характер, необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених, або тих які будуть понесені стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, суд попередньої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача АТ «Альфа Банк» вказаних витрат, у сумі 12000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції щодо співмірності розміру витрат позивача на правничу допомогу при розгляді справи.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що вартість послуг адвоката є неспівмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими, жодним чином не були підтвердженими та не доведені, незважаючи на те, що законом вказаний обов`язок прямо покладений на особу, яка ставить під сумнів заявлений розмір таких витрат.

Крім того, помилковими є посилання апелянта на те, що розглянута судом справа не має особливого значення для позивача, оскільки навіть після визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, вона залишається боржником за кредитним договором і банк вправі стягнути заборгованість в судовому порядку.

До визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, на його підставі було відкрито виконавче провадження і відбувалося примусове стягнення, тобто як встановлено судом, відповідні права позивачки було обмежено і вона була змушена звертатися за їх відновленням до суду.

Банк дійсно не позбавлений права стягнути відповідну заборгованість в судовому порядку, проте в умовах змагального судового процесу, де боржник (позичальник) за кредитним договором матиме можливість заперечувати проти позову, розміру заборгованості і її складників, а не в порядку безспірного списання на підставі виконавчого напису нотаріуса. Вочевидь, що застосування банком безспірного списання заборгованості за відсутності підстав для цього негативно вплинуло на позивача і вона була змушена звертатися до суду в зв`язку з цим.

Щодо відсутності в даній справі будь-якої складності і необґрунтованості в зв`язку з цим розміру гонорару, то складність справи є поняттям оціночним і повинна визначатися судом в кожному випадку індивідуально.

«Складність» справи можна визначити різними способами, але в контексті визначення обґрунтованості витрат на професійну правничу допомогу складність справи традиційно визначається за допомогою часових значень, які представляють середній обсяг робочого часу адвоката, що витрачається на кожен тип справ.

В даній конкретній справі адвокатом проведено усне консультування клієнта, зібрано й перевірено документи, необхідні для складання процесуальних документів, складено й подано до суду позовну заяву і заяву про забезпечення позовних вимог, що відображено в описі робіт (наданих послуг).

Стягнута судом першої інстанції сума витрат на адвокатські послуги, в сумі 12000,00 грн на думку апеляційного суду, не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі N 910/12876/19 зауважено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. З урахуванням наведеного суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений спір, в частині розподілу витрат на правничну допомогу, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 лютого 2022 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 лютого 2022 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді О.С. Панасюк

Т.М. Шемета