Справа № 523/9943/20
Провадження №2/523/2786/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

секретар судового засідання - Мішаглі Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання права власності у порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 подали позов про:

визнання за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на Ѕ частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літ. «А» - загальною площею 74,0 кв.м., в тому числі житловою 58,4 кв.м., літньої кухні літ. «Б», гаражу літ. «Ж», сараю літ. «И», душової літ. «К», котельної літ. «М», №1-2, 4-6 огорожа, І-ІІІ мостіння;

також просять встановити, що частка померлого ОСОБА_6 в спірному житловому будинку становить Ѕ частину;

також, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частку спірного житлового будинку, в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка ОСОБА_6 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

також, визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/8 частку спірного житлового будинку, в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_6 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_3 подала зустрічний позов про визнання права власності на 1/4 частку спірного житлового будинку, в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_6 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Первісний позов обґрунтовується тим, що померлий ОСОБА_6 був їх чоловіком та батьком.

Спірний будинок належав батькам ОСОБА_6 ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_6 прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном, проживав та був зареєстрований на час смерті батьків у спірному будинку.

Позивач ОСОБА_9 23.09.1983 року уклала шлюб з ОСОБА_6 .

Перебуваючи у шлюбі ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на спільні кошти провели реконструкцію спірного будинку і станом на 08.09.1989 року майно складалось з житлового будинку літ. «А» - загальною площею 74,0 кв.м., в тому числі житловою 58,4 кв.м., літньої кухні літ. «Б», гаражу літ. «Ж», сараї - літ. «И» «З» «Л», душової літ. «К», котельної літ. «М», №1-2, 4-6 огорожа, І-ІІІ мостіння. Тобто, за час шлюбу майно , яке належало чоловікові позивача, значно збільшилось у вартості.

Реконструкція спірного житлового будинку проведена до 05.08.1992 року та не потребує здачі в експлуатацію, що підтверджується відповіддю КП «БТІ`ОМР від 19.03.2020 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

02.06.2020 року приватний нотаріус склала постанову про відмову ОСОБА_5 у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність право установчих документів на спірний житловий будинок.

Зазначене змусило позивачів звернутись до суду.

Зустрічний позов мотивується тим, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , є донькою ОСОБА_6 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті батька вона та всі учасники справи звернулись до нотаріуса щодо прийняття спадщини.

Позовна вимога про визнання спірного будинку спільною сумісною власністю подружжя є безпідставною, так як батько перебував у шлюбі з позивачем ОСОБА_1 з 23.09.1983 року і по день смерті. Жодних доказів, що реконструкція проведена за спільні кошти подружжя не надані. Крім того, у технічних паспортах будівлі від 02.09.1992 року та від 19.03.2020 року вказано, що роками побудови житлового будинку літ. «А» загальною площею 74,0 кв.м., житловою площею 58,4 кв.м., є 1965-1970 роки, літньої кухні літ. «Б» є 1975 рік, сараю літ. «И» є 1975 рік, душевої літ. «К» є 1975 рік. Отже, реконструкцію було проведено до 1983 року. Після чого батьком проводились певні ремонтні роботи в будинку, але вони не носили масштабного характеру та не були суттєвими через що майно істотно збільшилось би у цінності.

ОСОБА_3 не оспорює право всіх дітей та дружини на спадщину, однак вважає, що частки повинні бути рівними, по ј на кожного спадкоємця.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання викликався належним чином, відзиву, заяв та клопотань не надав, причини неявки не повідомив.

В судовому засіданні учасники справи та їх представники ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підтримали позовні вимоги.

Судом встановлено:

Батьки померлого ОСОБА_6 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.11, т.1) набули право власності на спірний житловий будинок відповідно до рішення Одеського пригородного народного суду від 1955 року та зазначене право власності зареєстровано в МБТІ (а.с.14-16,т.1).

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12,13).

ОСОБА_6 прийняв спадщину відповідно до положень ст.549 ЦК УРСР (1963 року), фактично вступивши у володіння спірним житловим будинком (а.с.35,т.1).

23.09.1983 року ОСОБА_6 та ОСОБА_1 уклали шлюб (а.с.23, т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 (а.с.57,т.1).

Спадкоємцями померлого є : дружина ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_5 , дочка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.107-109,т.1).

Спору щодо зазначених обставин між сторонами немає.

Приватним нотаріусом 02.06.2020 року складено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через неподання відомостей (інформації) та документів необхідних для вчинення нотаріальної дії (а.с.39,т.1).

Відповідно до плану, складеного 16.04.1965 року, житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , складається літера «А» - житлове приміщення 13,8 кв.м., кухня 10,3 кв.м., тамбур 4,0 кв.м., а загалом 28,1 кв.м.(а.с.19,т.1).

Відповідно до технічного паспорту будинку, наданого позивачами, від 19.03.2020 року житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , складається літера «А» - житлові приміщення 32,6, 17,6, 8,2 кв.м., кухня 8,5 кв.м., коридор 5,1 кв.м., санвузол 2,0 кв.м., а загалом 74,0 кв.м. з яких житлова площа 58,4 кв.м.(а.с.28,т.1). Також, в зазначеному технічному паспорті зазначено рік спорудження, реконструкції житлового будинку 1965-1970 рік, а літньої кухні, гараж, сарай, душова котельня 1975 рік (а.с.29,т.1).

Відповідно до технічного паспорту будинку, наданого відповідачем ОСОБА_3 , від 02.09.1992 року житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , складається літера «А» - житлові приміщення 32,6, 17,6, 8,2 кв.м., кухня 8,5 кв.м., коридор 5,1 кв.м., санвузол 2,0 кв.м., а загалом 74,0 кв.м. з яких житлова площа 58,4 кв.м.(а.с.28,т.1). Також, в зазначеному технічному паспорті зазначено рік спорудження, реконструкції житлового будинку 1965-1970 рік, а літньої кухні, гараж, сарай, душова котельня 1975 рік (а.с.29,т.1).

Спір між сторонами щодо складу та розміру спадщини відсутній, сторони визнали, що спадкове майно складається з житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літ. «А» - загальною площею 74,0 кв.м., в тому числі житловою 58,4 кв.м., літньої кухні літ. «Б», гаражу літ. «Ж», сараю літ. «И», душової літ. «К», котельної літ. «М», №1-2, 4-6 огорожа, І-ІІІ.

Спадщину прийняли діти померлого та його дружина та подали відповідні заяви нотаріусу (а.с.105,106,т.1).

Здійснивши аналіз спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню як норми Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України) так і норми ЦК УРСР (1962 року).

Згідно зі статтею 22 КпШС України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить стаття 60 СК України).

Частиною першою статті 24 КпШС України було передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них.

Відповідно до статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Частиною першою статті 25 КпШС України було визначено, що якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя (аналогічні положення містить стаття 62 СК України).

Для застосування передбачених зазначеною нормою правил, збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

Трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.

Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.

Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.

Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.

У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 01.09.2021 року по справі №361/6598/17.

Відповідно до статей 524, 529 ЦК УРСР чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті ОСОБА_6 , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Відповідно до ч.2ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004р. № 1952-ІV для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи наведене, а також виходячи з принципу процесуальної рівності сторін, суд зобов`язаний оцінити належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності за правилами статті 89 ЦПК України.

Щодо позовної вимоги про визнання за ОСОБА_1 права спільної сумісної власності, суд вважає її необґрунтованою, так як не надано належних та допустимих доказів істотного покращення майна з 23.09.1985 року(дата реєстрації шлюбу) по день смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , і навпаки, наданими сторонами доказами підтверджується реконструкція будинку та будівництво складових частин спірного домоволодіння в 1965- 1975 роках.

Щодо позовної вимоги про визначення 1/2 частки спірного майна за померлим ОСОБА_6 , суд вважає її необґрунтованою, так як померлий ОСОБА_6 прийняв спадщину відповідно до положень ст.549 ЦК УРСР (1963 року), фактично вступивши у володіння всім спірним житловим будинком. Доказів іншого суду не надано.

Позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом, щодо права спадкоємців на спадщину, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Фактично, частки в спадковому майні є рівними - по ј частині між спадкоємцями ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Однак, суд діючи в межах заявлених вимог (ч.1 ст.13 ЦПК України), визначає частки за спадкоємцями: ОСОБА_1 1/8 частка, ОСОБА_12 1/8 частка, ОСОБА_3 ј частка спадкового майна.

Зазначеним розподілом ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 не позбавлені права на звернення до суду щодо інших часток спадкового майна.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 263-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на 1/8 частину житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літ. «А» - загальною площею 74,0 кв.м., в тому числі житловою 58,4 кв.м., літньої кухні літ. «Б», гаражу літ. «Ж», сараю літ. «И», душової літ. «К», котельної літ. «М», №1-2, 4-6 огорожа, І-ІІІ мостіння відображених у технічному паспорті від 19.03.2020 року в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Визнати за ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності на 1/8 частину житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літ. «А» - загальною площею 74,0 кв.м., в тому числі житловою 58,4 кв.м., літньої кухні літ. «Б», гаражу літ. «Ж», сараю літ. «И», душової літ. «К», котельної літ. «М», №1-2, 4-6 огорожа, І-ІІІ мостіння відображених у технічному паспорті від 19.03.2020 року в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .

В інших позовних вимогах - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання права власності у порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) право власності на ј (одну/четверту) частку житлового будинку із надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літ. «А» - загальною площею 74,0 кв.м., у тому числі житловою площею 58,4 кв.м., літньої кухні літ. «Б», гаража літ. «Ж», сараю літ. «И», душевої літ. «К», котельні літ. «М», №м 1-2, 4-6 огорожа, І-ІІІ мостіння, відображених у технічному паспорті від 19.03.2020 року в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 14.11.2022 року.

Суддя