ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3572/22 Справа № 183/1659/19 Категорія 27 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2022 року

у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 29 червня 2010 року.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у анкеті-заяві.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 25 грудня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 24 643,74 грн., з яких: 1 298,33 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3 985,16 грн. - заборгованість за нарахованими процентами, 17 710,55 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 500,00 грн. штраф (фіксована складова), 1 149,70 грн. (процентна складова), яку АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2022 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1 298,33 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення мотивовано наявністю підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки фактично отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку не повернуті, а тому заборгованість за тілом кредиту підлягає стягненню. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, а тому позов в іншій частині задоволенню не підлягає.

Не погодившись з рішенням суду в частині залишених без задоволення позовних вимог, а саме: вимог щодо стягнення процентів за користування кредитом та неустойкою, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду в оскарженій частині скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову в оскарженій частині, залишивши поза увагою те, що ОСОБА_1 не заперечувала факт укладення кредитного договору, ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, крім підписаної анкети-заяви вона підписала довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду, в якій вказано про основні умови кредитування з використанням вказаної кредитної картки, тому вказані обставини свідчать про її згоду з усіма умовами цього договору.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині залишених без задоволення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, пенею та штрафами, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавала.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення в оскарженій частині, з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано анкету-заяву від 29 червня 2010 року про приєднання відповідача до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором, витяг з умов та правил надання банківських послуг, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, виписку по рахунку, довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Універсальна 30 днів пільгового періоду», довідку про зміну умов кредитування, довідку про видані картки.

Згідно довідки про зміну умов кредитування, 29 червня 2010 року відповідачу встановлено кредитний ліміт у розмірі 2000,00 гривень, який в подальшому змінювався (а.с. 75).

Протягом дії кредитного договору ОСОБА_1 чотири рази видавалися кредитні картки, остання зі строком дії до січня 2018 року тому позичальник активно користувалася виданими їй кредитними коштами, про що свідчить виписка по картковому рахунку (а.с. 69-74).

Оскільки свої зобов`язання за вищевказаним договором ОСОБА_1 виконувала неналежним чином, за розрахунком банку станом на 25 грудня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 24 643,74 грн., яка складається з наступного: 1 298,33 грн. тіло кредиту, 3 985,16 грн. заборгованість за нарахованими процентами, 17 710,55 грн. заборгованість за пенею, а також 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 1 149,70 грн. - штрафу (процентна складова)(а.с. 9-11).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог в частині стягнення заборгованості по процентам, пені та штрафами, суд першої інстанції виходив із того, що в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, якими позивач обгрунтував вказані позовні вимоги.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Анкета-заява ОСОБА_1 містить текст про ознайомлення та погодження її з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку погоджена споживачем, та не містить умов щодо строку дії кредитного договору та відповідальності за невиконання умов кредитування у вигляді неустойки (а.с.12).

Також банк надав довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Універсальна 30 днів пільгового періоду», яка підписана ОСОБА_1 (а.с.13).

Між тим, в наданих документах чітко зазначено, який саме вид платіжної картки бажала отримати відповідач.

Так, у відповідній графі про намір клієнта скористуватись певною банківською послугою, відповідачем обрано вид платіжної картки, яку вона бажає отримати, як споживач банківських послуг, а саме: пенсійну картку та депозит, тобто стосується наміру оформити пенсійну картку.

Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання містить інформацію про бажаний розмір кредитного ліміту, однак не містить даних про видачу кредитної картки та строку дії такої картки. Анкета-заява містить лише ідентифікуючи відомості про позичальника. Крім цього, до банківських послуг, окрім надання коштів у платне користування, відноситься і цілий перелік інших видів послуг, не пов`язаних із наданням банком у тимчасове, платне користування грошових коштів фізичним особам, як позичальникам.

Наданий же позивачем до матеріалів позовної заяви розрахунок заборгованості за договором № б/н від 29 червня 2010 року не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог і його правильність неможливо перевірити.

Інші надані банком документи (довідка про умови кредитування з використанням карти «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду) містить лише загальну інформацію щодо умов кредитування при використанні картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду. Доказів того, що 29 червня 2010 року відповідачу видавалась будь-яка кредитна картка та надавались кредитні кошти, банком не надано.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, колегія приходить до висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» не представлено письмових доказів на підтвердження факту укладення з відповідачем кредитного договору у належній формі та не доведено його умови. Додана банком до позову анкета-заява не є належним доказом у розумінні статей 77, 80 ЦПК України, оскільки свідчить про отримання останньою саме пенсійної картки.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою договору, укладеного з відповідачем й щодо будь-яких інших встановлених ними нових Умов та Правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці Умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачем запропонованих Умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

За таких обставин та без наданих підтверджень про обговорення сторонами суми кредиту (тіла кредиту), доказів отримання такої суми, які конкретно запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Саме такий висновок міститься у постановах Верховного Суду України, зокрема, від 14 грудня 2016 року у справі №6-2462цс16 від 22 березня 2017 року у справі №6-2320цс16, де вказано про те, що Умови та правила надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Крім того, таку ж позицію зайняв Верховний Суд, який у постанові Великої Палати від 03 липня 2019 року, ухваленій у цивільній справі № 342/180/17 (провадження 14-131цс19), дійшовши аналогічного висновку з тих самих правовідносин.

Доводи апеляційної скарги щодо визнання умов угоди відповідачем у зв`язку з користуванням картковим рахунком та використанням кредитних коштів, з посиланням на довідку про видані картки, виписку по особовому рахунку та довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, не спростовують наведених вище висновків суду та не доводять факту отримання відповідачем кредиту у будь-якому розмірі.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів про відмову у задоволенні вимог банку в частині залишених без задоволення позовних вимог, у зв`язку з їх недоведеністю.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду, є безпідставними щодо доведеності позовних вимог банку спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2022 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова