РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2022

м. Одеса

Справа № 522/16487/21

Провадження № 2/522/293/22

Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Ярема Х.С. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

31.08.2021 до суду надійшла позовна заява ТОВ «Укрдебт плюс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 594 430,43 грн.

Ухвалою від 13.09.2021 відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Суд направляв поштову кореспонденцію за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідачів. На адресу суду повернулись поштові відправлення з причин їх не вручення адресату. Тому в розумінні п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження вважається врученою.

Клопотання про розгляд справи в іншому порядку не надходило.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.02.2007 між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами між ОСОБА_2 та банком укладено іпотечний договір від 23.02.2007. Банк виконав свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів по кредитним договорам, але позичальник зобов`язання не виконував.

Рішенням суду від 23.05.2017 стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 36/15-Ф від 23.02.2007 у розмірі 1 849 703,61 грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру ( АДРЕСА_1 ).

13.05.2020 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт плюс» укладено договір відступлення прав вимоги, за яким до ТОВ «Укрдебт плюс» перейшло право вимоги за кредитним договором.

Рішення суду виконано 06.08.2021. За період з 06.08.2018 по 06.08.2021 позивач просить на підставі ст. 625 ЦК України стягнути з відповідачів 3% річних 166 625 грн., індекс інфляції 426 805,43 грн.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

23.02.2007 між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК», правонаступником якого є ПрАТ «Сведбанк Інвест», правонаступником якого свою чергу є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 36/15-Ф, згідно з умовами якого Банк відкриває Позичальнику кредитну лінію, що відновлюється, відповідно до якої надає Позичальнику кредит у розмірі 200 000 доларів США з розрахунку 15,6 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 23.02.2007 до 22.02.2022.

23.02.2007 з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 36/15-Ф від 23.02.2007 між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір, де ОСОБА_2 виступає майновим поручителем. Предметом іпотеки є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а наслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорам.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.05.2017 (справа № 520/13598/14-ц) стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 36/15-Ф від 23.02.2007 у розмірі 1 849 703,61 грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №36/15-Ф від 23.02.2007 звернуто стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_2 , а саме нерухоме майно квартира шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Рішення набрало законної сили та видано виконавчий лист.

08.10.2020 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси замінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Приморського районного суду м.Одеси від 23.05.2017 у справі №520/13598/14-ц з ПАТ «Дельта Банк» - на ТОВ «Укрдебт плюс».

06.08.2021 судове рішення у справі №520/13598/14-ц виконано, що підтверджується протоколом проведення електронних торгів з продажу квартири АДРЕСА_2 .

19.08.2021 на рахунок ТОВ «Укрдебт плюс» приватним виконавцем переведено кошти у розмірі 1 849 297,86 грн.

Позивач просить стягнути з боржника та іпотекодавця заборгованість за останні три роки до моменту виконання рішення суду за період з 06.08.2018 по 06.08.2021 у розмірі 593 625 грн., а саме:

- 166 625 грн. три відсотки річних,

- 426 805,43 грн. заборгованість з урахування індексу інфляції.

Вирішуючи спір суд виходив з наступного.

Предметом позову є стягнення з боржника та поручителя на підставі статті 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 06.08.2018 по 06.08.2021 за невиконання грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу I книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Відповідач ОСОБА_3 мав грошове зобов`язання перед ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «Укрдебт плюс». З огляду на те, що він його порушив, в позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення на підставі ст. 625 ЦК України.

Крім того, законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим, а невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Аналогічні за змістом правові висновки виклав Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 910/16945/14, від 27 квітня 2018 року у справі № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 21 листопада 2018 року у справі № 642/493/17-ц, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18 та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц.

Виходячи з наведених вище положень закону, відповідач зобов`язаний відповідати перед позивачем у межах обов`язків, визначених положеннямист.625 ЦК України, тобто сплатити позивачу встановлений індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За таких обставин та враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, вимоги ТОВ «Укрдебт плюс» підлягають задоволенню, оскільки кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 за період з 06.08.2018 по 06.08.2021 заборгованості 593 430,43 грн. з яких 166 625 грн. - 35 річних, 426 805,43 грн. - інфляційні втрати, підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості, нарахованої на підставі ст. 625 ЦК України змайнового поручителя - відповідача ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником за останні три роки, які передували зверненню позивача з відповідним позовом до суду..

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, за своєю правовою договір поруки є додатковим, акцесорним зобов`язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов`язання та виникає за умови його існування, відтак у поручителя не виникає власних зобов`язань перед кредитором, він несе виключно солідарну відповідальність за неналежне виконання боржником своїх зобов`язань.

Таким чином, навіть за наявності судового рішення про стягнення боргу по стягнення тіла кредиту з поручителя, невиконання такого зобов`язання не породжує виникнення у поручителя власного грошового зобов`язання перед кредитором й можливості застосування до нього окремої відповідальності за прострочення такого грошового зобов`язання немає.

За таких обставин, посилання позивача на наявність правових підстав для притягнення відповідача ОСОБА_2 до цивільно-правової відповідальності на підставі ст. 625 ЦК України за час існування грошового зобов`язання по сплаті стягнутої рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.05.2017 заборгованості за кредитним договором, є необґрунтованими, адже в силу правової природи спірних правовідносин зазначене судове рішення не може породжувати виникнення у поручителя власних зобов`язань перед кредитором.

Наведене жодним чином не нівелює права кредитора на задоволення своїх вимог до боржника, які випливають із основного зобов`язання, за рахунок поручителя, однак - виключно в межах встановлених Договором поруки обсягів відповідальності майнового поручителя.

За змістом ст.ст. 553, 554 ЦК України обсяг відповідальності поручителя встановлюється умовами договору поруки виходячи із умов основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, адже обсяг зобов`язань поручителя перед кредитором не може бути більшим ніж обсяг зобов`язань боржника.

Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 ЦК України).

Тобто, законодавцем надано право сторін на визначення чіткого обсягу відповідальності поручителя перед кредитором в умовах відповідного договору.

Умовами п. 1.1., п. 3.2 Договору іпотеки від 23.02.2007, за яким ОСОБА_4 виступає майновим поручителем ОСОБА_5 сторонами визначеного зобов`язання поручителя, за які він несе відповідальність перед кредитором. Також умовами зазначеного Договору іпотеки закріплено межі відповідальності поручителя перед кредитором (п. 5) - визначено зобов`язання, за невиконання яких він несе відповідальність як солідарний боржник.

Передбачене ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не є штрафними санкціями, а окремим способом захисту майнового права та інтересу кредитора.

Проте в будь-якому випадку встановлена ст. 625 ЦК України цивільно-правова відповідальність боржника за невиконання грошового зобов`язання перед кредитором становить окреме зобов`язання боржника, виконання якого може бути забезпечено порукою.

Визначаючи обсяги відповідальності відповідача (майного поручителя) перед Банком (кредитором) сторонами в умовах договору іпотеки не встановлено, що поручитель несе відповідальність перед кредитором за невиконання божником, який прострочив виконання основного грошового зобов`язання по поверненню тіла кредиту та сплаті відсотків за користування ним за кредитним договором, зобов`язання по сплаті установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, право вимоги по сплаті яких боржником гарантоване кредитору положеннями ст. 625 ЦК України.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідач ОСОБА_2 за договором поруки інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за період існуючого прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, оскільки умовами договору не передбачено такої відповідальності поручителя.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 8 901,46 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс» () заборгованість у розмірі 593 430 (п`ятсот дев`яносто три тисячі чотириста тридцять) гривень 43 (сорок три) копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс» судовий збір у розмірі 8 901 (вісім тисяч дев`ятсот одна) гривня 46 (сорок шість) копійок.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18.07.2022.

Суддя Х.С. Ярема