ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2661/22 Справа № 199/4846/21 Суддя у 1-й інстанції - СПАЇ В. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 грудня 2021 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Четверта дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Четверта дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначала, що вона є донькою померлого ОСОБА_3 та його спадкоємицею, втім, із відповідачем існує спір з приводу вказаного спадкового майна, відповідач не надає правовстановлюючі документи на вказане майно, у зв`язку з чим спір має розглядатися судом. Згідно з поданим позовом просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на ј частину квартири АДРЕСА_1 та на Ѕ частину земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,08 га, яка розташована на території садового товариства «Радуга» Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, цільове призначення якої для ведення садівництва кадастровий номер 010520244.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 грудня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа: Четверта дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 грудня 2021 року ОСОБА_1 просить скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 грудня 2021 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 грудня 2021 року просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 грудня 2021 року залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 6, 10).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с. 7).

За життя ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності із ОСОБА_4 належала квартира АДРЕСА_1 (а.с. 23) та земельна ділянка площею 0,08 га, яка розташована на території садового товариства «Радуга» Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, цільове призначення якої для ведення садівництва кадастровий номер 010520244, що підтверджується відповідним державним актом (а.с.13-15), гараж № НОМЕР_2 у ГБК «Салют» (розташований за адресою: АДРЕСА_2 ).

З приводу іншого майна спадкодавця (грошові внески) спір відсутній.

Позивач та її матір ОСОБА_4 прийняли спадщину, подав заяви про прийняття спадщини нотаріусу Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори (а.с.100, 109).

Інші спадкоємці померлого ОСОБА_3 відсутні.

Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Шагаєвої Н.С. від 04.10.2012 р. ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 на Ѕ частину земельної ділянки площею №29 площею 0,08 га, розташованої на території с/т «Радуга» Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (а.с. 9).

Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Писарєвої Н.С. від 21.01.2014 р. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , частину земельної ділянки № НОМЕР_1 , розташованої на території с/т «Радуга» Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, гараж № НОМЕР_2 ГБК «Салют» (розташований за адресою: м.Дніпро, вул.Каштанова, 29), оскільки не надано правовстановлюючих документів на вказане майно (а.с. 142).

Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Писарєвої Н.С. від 30.10.2020 р. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , частину земельної ділянки № НОМЕР_1 , розташованої на території с/т «Радуга» Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, гараж № НОМЕР_2 ГБК «Салют» (розташований за адресою: м.Дніпро, вул.Каштанова, 29), оскільки не надано правовстановлюючих документів на вказане майно (а.с. 24).

ОСОБА_4 , мати позивача, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с. 8).

Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Писарєвої Н.С. 30.10.2020 р. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, оскільки у спадкоємців за законом право на спадкування виникає у разі відсутності заповіту, від імені спадкодавця - гр. ОСОБА_4 . Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 04.10.2012 р. за реєстровим №3-2606 було посвідчено заповіт не на користь позивача (а.с. 25).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Час відкриття спадщини визначається ч.2 ст.1220 ЦК України як день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом, та до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Як встановлено судом, позивач (спадкоємець першої черги) прийняла спадщину після смерті батька гр. ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 : спадщина відкрилася на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,08 га, яка розташована на території садового товариства «Радуга» Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, та грошові внески в ВАТ «Ощадбанк» та ПАТ «ПриватБанк».

Іншим спадкоємцем першої черги після померлого ОСОБА_3 , який також прийняв спадщину, була дружина померлого (мати позивача) гр. ОСОБА_4 .

Зазначені спадкоємці прийняли спадщину, подав заяву про прийняття спадщини нотаріусу Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори.

Відтак, частка позивача у спадщині після смерті батька складається з наступного спадкового майна, з приводу якого виник спір, виходячи з предмету позову:

-ј частка квартири АДРЕСА_1 ;

-Ѕ частка земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,08 га, яка розташована на території садового товариства «Радуга» Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спір з приводу Ѕ частки земельної ділянки відсутній, позивач є власником, її право власності не оспорюється, захисту не потребує, оскільки 04.10.2012 р. державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. ОСОБА_1 та її матері ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,08 га, яка розташована на території садового товариства «Радуга» Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області.

З приводу вимоги позову про визнання права власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 .

В постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі №619/2796/19-ц, провадження №61-16575св20 зазначено: Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.3 ст.13 ЦПК України).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

…При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно ч.2 ст.51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Відповідач ОСОБА_2 не є донькою ОСОБА_3 , відтак, належним відповідачем є територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради.

Відповідного клопотання з боку позивача заявлено не було; суд з власної ініціативи позбавлений можливості на вчинення зазначеної процесуальної дії, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 51 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави в задоволенні вимоги про визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , оскільки належним відповідачем в даній справі є територіальна громада м.Дніпра в особі Дніпровської міської ради.

Відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності.

Згідно із ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові.

Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №69/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовна давність не застосовується, оскільки позов необґрунтований.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що саме ОСОБА_2 є належним відповідачем по справі, так як відповідачка є спадкоємицею після смерті матері, яка прийняла спадщину разом із нею ( ОСОБА_1 ) після смерті батька, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_2 не входить до жодної із черг спадкоємців за законом після померлого ОСОБА_3 .

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 28 квітня 2021 року у справі №707/2-1006/2011.

Також ВС зауважив, що суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом із тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутності визначенні процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що суд першої інстанції не витребував з Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори спадкову справу, зведену після смерті матері ОСОБА_4 , чим допустив неповноту з`ясування обставин по справі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , а отже, заявлене клопотання виходить за межі позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова