Постанова

Іменем України

30 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 211/2091/20

провадження № 61-17633св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради, про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивувала тим, що з вересня 2011 року до вересня 2016 року сторони проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу.

У цей час у них народився спільний син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За спільною заявою, поданою до органу реєстрації, ОСОБА_2 визнав себе батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( запис у свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 ).

З вересня 2016 року та до цього часу відповідач не виконує батьківських обов`язків.

Рішенням від 15 грудня 2016 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задовольнив і стягнув з ОСОБА_2 кошти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до досягнення ним повноліття) на користь матері - ОСОБА_1

Оскільки відповідач не сплачує аліменти, 14 липня 2017 року позивач подала заяву до Довгинцівського районного відділення поліції Криворізького відділу поліції про те, що в період часу з 22 листопада 2016 року до 14 липня 2017 року, ОСОБА_2 злісно ухиляється від сплати аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 0001252 від 15 липня 2017 року та почато досудове розслідування за частиною першою статті 164 КК України, але 28 липня 2017 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001252 від 15 липня 2017 року закрите за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Зазначила, що 19 грудня 2018 року Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради визначив спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_3 , проте ОСОБА_2 жодного разу не прийшов відвідати дитину.

У травні 2020 року позивачка уклала шлюб із іншою особою - ОСОБА_5 .

Вважає, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому просила позбавити його батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий змістрішення суду першої інстанції

Рішенням від 12 березня 2021 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області позов задовольнив.

Позбавив ОСОБА_2 батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Рішення місцевий суд мотивував самоусуненням ОСОБА_2 від участі у вихованні дитини ОСОБА_3 , тим, що відповідач не відвідує сина, не спілкується з ним, окрім аліментів, які сплачує періодично та не в повній мірі, не надає будь-якої іншої допомоги на утримання дитини, жодного разу не вітав сина з день народження чи іншими святами, не відвідує дитину у дошкільному навчальному закладі, не цікавиться його життям та успіхами, не бере участі у святкових заходах та батьківських зборах.

Зазначив, що відповідач не дбає про духовний, моральний та фізичний розвиток сина, не надає коштів на лікування, коли дитина хворіє та його реабілітацію, тобто не виконує своїх батьківських обов`язків, що підтверджено матеріалами справи та поясненнями свідків.

Дійшов висновку про необхідність, виходячи з інтересів дитини, позбавити відповідача батьківських прав.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою від 29 вересня 2021 року Дніпровський апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2021 року скасував та ухвалив нове рішення про відмову у позові.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 261,20 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанову суд апеляційної інстанції мотивував тим, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що від сина не відмовляється та не збирався цього робити, про що неодноразово зазначав у суді першої інстанції та підтвердив у суді апеляційної інстанції, а навпаки, бажає спілкуватися з дитиною.

Апеляційний суд дійшов висновку, що така поведінка відповідача дає підстави вважати, що останній не нехтує інтересами дитини та не бажає розривати зв`язки з сином, а позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей.

Зазначив, що існування заборгованості за аліментами не може свідчити повною мірою про ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Враховуючи, що визначальною обставиною, яка має значення для вирішення цього спору, є інтереси дитини, а інтересам дитини найкраще відповідатиме збереження їх зав`язків з сім`єю, в тому числі і з батьком, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд апеляційної інстанції вважав, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн є обґрунтованими та підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2021 року до Верховного Суду,ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження ОСОБА_1 зазначила необхідність відступлення від висновку щодо позбавлення батьківських прав, у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 344/6374/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц.

Касаційну скаргу заявниця мотивувала тим, що у зв`язку з несплатою відповідачем аліментів, дитина фактично позбавлена харчування, лікування, необхідних для розвитку й виховання дитини речей; крім несплати аліментів у справі є докази, які свідчать про невиконання відповідачем обов`язків щодо виховання дитини; дитина вважає своїм батьком нового чоловіка позивача, дитина не проявляє бажання до розмов про батька; батько свідомо нехтує своїми правами і обов`язками.

Відповідач не виконав вимог статті 83 ЦПК України, а тому суд не повинен був брати до уваги докази, надані відповідачем щодо понесених витрат на правову допомогу; відповідач надав договір по надання юридичних послуг, засвідчений печаткою фізичної особи - підприємця, однак договір повинен бути укладений з адвокатом та відповідати вимогам Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; наданий документ про оплату витрат на правову допомогу не відповідає вимогам розрахункового документу.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що сторони з вересня 2011 року до вересня 2016 року перебували у фактичних шлюбних відносинах.

Під час спільного проживання у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За спільною заявою, поданою до органу реєстрації, ОСОБА_2 визнав себе батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запис у свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 .

Рішенням від 15 грудня 2016 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задовольнив та стягнув з ОСОБА_2 кошти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття на користь матері - ОСОБА_1 (т.1 а. с. 18).

19 грудня 2018 року Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради визначив спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щотижня у п`ятницю з 16:00 до 18:00 у присутності матері дитини (т. 1 а. с. 23).

У довідці-розрахунку від 10 березня 2020 року № 143 Довгинцівський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) повідомив, що 08 лютого 2017 року відкрив виконавче провадження № 53358375 з виконання виконавчого листа № 211/5319/16-ц від 15 грудня 2016 року, виданого Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення дитиною повноліття. Борг станом на 29 лютого 2020 року складає 14,99 грн (т. 1 а. с. 29-30).

Згідно з довідкою-розрахунком Довгинцівський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 11 вересня 2020 року № 324/7, на підставі виконавчого листа № 211/5319/16-ц від 15 грудня 2016 року виданого Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області стягує кошти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість за період з 01 березня до 01 вересня 2020 року становить 19 845,01 грн (т. 1 а. с. 117).

08 травня 2020 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , про що Саксаганський районний у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) вчинив відповідний запис № 125 (т. 1 а. с. 137).

У довідці-розрахунку від 02 березня 2021 року № 15573/7 Довгинцівський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зазначив, що згідно з виконавчим листом № 211/5319/16-ц від 15 грудня 2016 року виданим Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області стягує кошти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість за період з 22 листопада 2016 року до 28 серпня 2021 року становить 13 454,00 грн (т. 1 а. с. 236-238).

У довідці-розрахунку Довгинцівський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 20 липня 2021 року № 198/7 зазначив, що заборгованість за період з 01 грудня 2020 року до 20 липня 2021 року становить 30 167,05 грн (т. 2 а. с. 64, 64-зворот).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржено з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Межі розгляду справи судом

Підставою для відкриття касаційного провадження є пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні).

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Скасовуючи рішення місцевого суду і відмовляючи у позові, апеляційний суд виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Поведінка відповідача дає підстави вважати, що останній не нехтує інтересами дитини та не бажає розривати зв`язки з сином, а позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей.

Існування заборгованості за аліментами не може свідчити повною мірою про ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Визначальною обставиною, яка має значення для вирішення цього спору, є інтереси дитини, а інтересам дитини найкраще відповідатиме збереження їх зав`язків з сім`єю, в тому числі і з батьком.

Колегія суддів погодилася з таким висновком суду апеляційної інстанції.

Позбавлення батьківських прав неодноразово було предметом розгляду Верховного Суду.

Підстави позбавлення батьківських прав визначені в частині першій статті 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 344/6374/18, про яку зазначила заявник, зазначено, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків.

Верховний Суд зауважує, що батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, тому погіршення особистих стосунків батьків самих дітей може не є підставою для позбавлення батьківських прав.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільних дітей, а також те, що мати дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення її батьківських прав.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц.

У справі, що переглядається, апеляційний суд установив, що позивач не надала беззаперечних доказів, які б свідчили про вчинення винної поведінки відповідача та злісного ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини.

Зокрема суд апеляційної інстанції врахував наявність неприязних відносин між сторонами, що є наслідком обмеження відповідача здійснити заходи щодо виконання своїх батьківських обов`язків.

Між тим, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, необхідно зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Суд апеляційної інстанції встановивши, що відповідач не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки, бажає спілкуватися з дитиною, дійшов правильного висновку про те, що така поведінка відповідача дає підстави вважати, що останній не нехтує інтересами дитини та не бажає розривати зв`язки з сином, а позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей.

Існування заборгованості за аліментами не може свідчити повною мірою про ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Доводи касаційної скарги про необхідність відступлення від висновку щодо позбавлення батьківських прав, належним чином не обґрунтовані, та зводяться по суті до незгоди із застосування апеляційним судом зазначеного правового висновку.

Відступ від правової позиції - це сукупність підстав, які зумовлюють необхідність повністю або частково відмовитися від попереднього висновку щодо певного питання на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм з метою усунення вад попереднього рішення чи групи рішень (їхня неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість), що пов`язано зі зміною суспільних відносин та усунення суперечностей між принципом правової визначеності та концепцією «живого права» (динамічного тлумачення права) як складовими верховенства права.

Таким чином підстав для відступлення від висновку щодо застосування статті 164 СК України у подібних правовідносинах колегія суддів не знаходить, зазначена позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом та є сталою.

Не знайшли підтвердження доводи касаційної скарги про те, що відповідач не надав належних доказів понесених витрат на правову допомогу.

Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723св20) зазначено, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 465/3458/15-ц (провадження № 61-19582св20), від 09 листопада 2021 року у справі № 759/14346/16 (провадження № 61-12783св21).

Суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу, правильно виходив з того, що професійну правничу допомогу відповідачу ОСОБА_2 надавав адвокат Морозов В. Ю. на підставі договору про надання юридичних послуг від 21 травня 2020 року, додатку до цього договору.

Згідно із договором від 21 травня 2020 року, сторони склали акт приймання-передачі надання послуг, відповідно до якого гонорар адвоката становить 20 000,00 грн, які повністю сплачені клієнтом, на підтвердження чого надана копія відповідної квитанції (а. с. 9-14).

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Наведене передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а докази оцінені як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Касаційна скарга залишена без задоволення, отже підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Оскільки ухвалою від 17 грудня 2021 року Верховний Суд зупинив виконання постанови суду апеляційної інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу до закінчення касаційного провадження, слід поновити виконання цього судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв В. В. Сердюк І. М. Фаловська