ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 609/1522/21Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/817/468/22 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Міщій О. Я., Парандюк Т. С.,

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу №609/1522/21 за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк "Акцент-Банк" на заочне рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 10 лютого 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, ухваленого суддею Ковтуновичем О.В., -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року АТ "Акцент-Банк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування вимог АТ "Акцент-Банк" посилався на те, що 19.07.2019 року ОСОБА_1 звернулась до АТ "Акцент-Банк" з метою укладення кредитного договору б/н та отримання кредитної карти. На підставі вказаної Анкети - Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку разом з "Умовами та правилами і тарифами", які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідачка свої зобов`язання за договором не виконала, не повернула грошові кошти, а також проценти за користування кредитом, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка становить 14417,10 грн. , яка складається з заборгованості за кредитом - 7915,41 грн., заборгованості за відсотками -6051.69 грн., штраф - 450 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку та судові витрати .

Заочним рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 10 лютого 2022 року у задоволенні позовних вимог АТ "Акцент-Банк" ( , що знаходиться за адресою: 49074 м.Дніпро, вул.Батумська, букд.11) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ «Акцент-Банк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ "А-Бнк" про стягнення заборговансті задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що посилання суду першої інстанції на відсутність підпису позичальника на умовах і Правилах надання банківських послуг є помилковими, оскільки відповідач в анкеті-заяві про приєданання до Умов і Правил надання банківських послуг підтвердив факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався регулярно знайомитись зі змінами на сайті Банку. Боржник користувалась кредитом, значить погодилась з ними.

Зазначає, що суд дійшов необґрунтованого висновку щодо відсутності досягнення сторонами кредитного договору згоди про розмір відсотків та штрафу, оскільки розмір відсоткової ставки погоджений між сторонами в Паспорті споживчого кредиту, в якому чітко зазначені всі умови кредитування, строки, процентна ставка, розмір штрафу. Паспорт продуту підписано боржником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

При цьому, позивач вважає, що суд безпідставно послався на правову позицію Верховного Суду, яка викладена в Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки в цій справі розглядався випадок, коли Тарифи Банку не були підписані боржником, а в даному випадку відповідачем було підписано Паспорт споживчого кредитуання.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене та ціну позову у даній справі - 14417,1 грн. розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_1 19.07.2019 р. приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44.40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитовання складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення та погодилася з його умовами.

У зазначеній анкеті-заяві відсутні відомості про те, які банківській послуги вона просить банк надати та яку саме картку бажає оформити на себе ОСОБА_1 .

У даній заяві не зазначено нарахування процентів, комісії та штрафу.

До анкети-заяви банк додав Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи по картці «Зелена» та паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка».

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором становить 14417 грн. 10 коп. і складається із: 7915,41 грн. - заборгованість за кредитом, 6051,69 грн. - заборгованість по відсотками, 450 грн. - штраф.

Згідно довідки наданої Банком слідує, що ОСОБА_1 було відкрито рахунок № НОМЕР_2 та надані картки: № НОМЕР_3 видана 19.07.2019 р., строк дії до травня 2023 року; № НОМЕР_5 видана 19.07.2019 р., строк дії до травня 2023 року; № НОМЕР_6 видана 25.10.2019 р., строк дії до липня 2026 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість відповідачки за кредитним договором відсутня, а також підписана відповідачкою анкета-заява про приєднання до Умов та Правил є неналежним доказом у справі, оскільки вона не містить даних про видачу кредитної картки, її виду, строку дії, доказів отримання кредитної картки з ПІН кодом для верифікації вплатіжній системі, не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем конкретного виду банківських послуг з кредитування, крім особистих даних та підпису відповідачки. Інших доказів, що містили б підпис відповідачки та достовірно підтверджували б узгодження з нею саме наданих до позову Умов та Правил, конкретних умов її кредитування та надання можливості мати доступ до кредитних коштів, зокрема, доказів отримання нею кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі, позивач не надав. У паспорті споживчого кредиту зазначено лише умови кредитування за карткою "Зелена" з різними умовами кредитування і відсотковими ставками, можливими лімітами кредиту, строком кредитування, можливими варіантами процентних ставок (річних) за обраними кредитами, варіантами витрат за кредитом, реальними річними процентними ставками від витрат, тощо. При цьому даних про те, який вид кредитування обрала ОСОБА_1 паспорт не містить.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно зіст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1статті 1054 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як передбачено ч.ч.1, 2 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт, або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо) (ч. 1ст. 633 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п. 6 ч. 1ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001).

Відповідно до ч.1ст. 6 зазначеного Закону, фінансові послуги відповідно до положень цьогоЗаконунадаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другійстатті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Звертаючись до суду з позовом банк зазначив, що на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», яка підписана сторонами, й Умов та Правил надання банківських послуг, які погоджені з відповідачем, між АТ «Акцент Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір.

Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних, крім прізвища, адреси та підпису відповідача.

До позовної заяви АТ «Акцент-Банк» надало суду копію витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, копію паспорта споживчого кредиту та розрахунок заборгованості, які не містять підпису відповідачки, отже суд не бере їх до уваги.

Разом з тим, розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві.

Позивач посилався, що станом на 13.11.2021 р. заборгованість відповідачки складає 7915,41 грн. - заборгованість за кредитом, 6051,69 грн. - заборгованість по відсотками, 450 грн. - штраф.

Суд дійшов правильного висновку, що розмір тіла кредиту, зазначений позивачем в позові, суперечить документам, поданим самим позивачем, а саме - випискою по рахунку відповідача за період з 19.07.2019 р. по 29.01.2021 р.

Згідно розрахунку станом на 13.11.2021 р. заборгованість відповідача за кредитним договором складає - 7915 грн. 41 коп.

Однак, як слідує з виписки по карті клієнта ОСОБА_1 , остання зняла готівку у банкоматі у сумі 7600,00 грн., та на погашення внесла 1500 грн., з рахунку кредиту банком списано проценти за користування кредитним лімітом, штрафи за прострочення по кредиту та комісії на загальну суму 8317,00 грн., нарахування яких не було передбачено умовами договору.

Отже, тілом кредиту є сума грошових коштів, яка є різницею між отриманими грошовими коштами та поверненими грошовими коштами клієнтом, розрахунок відносно чого є наступним: 7600 грн. 00 коп.- 1500 грн. 00 коп. = 6100 грн. 00 коп.

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що позивачем неправомірно списано 8317 грн. 10 коп. відсотків за користування кредитним лімітом, комісії, а також штрафу.

Таким чином, із доказів, поданих позивачем, вбачається повернення у повному обсязі фактично отриманих ОСОБА_1 грошових коштів за спірним договором б/н від 19.07.2019 року, що відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, відповідно до якої у випадку, коли заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Кошти, списані банком із рахунків ОСОБА_1 на погашення спірного кредиту у сумі 8317,10 грн., були зараховані на погашення заборгованості по відсотках за користування кредитом згідно із випискою по рахунку безпідставно, оскільки заявою-анкетою б/н від 19.07.2019 року не було передбачено нарахування відсотків за користування кредитом. Тобто, ці кошти позивачем безпідставно було спрямовано на погашення відсотків. За таких обставин, всі суми, що сплачувалися відповідачкою в межах погашення заборгованості слід зараховувати на погашення тіла кредиту.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що заборгованість за тілом кредиту у відповідачки відсутня, що спростовує доводи апеляційної скарги про необхідність стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредита в сумі 7915.41 грн.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками оскільки відсутні відомості про те, що відповідачка погодилась з наданими банком умовами при підписанні анкети-заяви 19.07.2019, так як у вказаній анкеті-заяві процентна ставка не зазначена, а наданий позивачем Витяг з Тарифів та Умов не містить підпису відповідачки.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15).

Також, з матеріалів справи вбачається, що 19.07.2019 року ОСОБА_1 була ознайомлена з паспортом споживчого кредиту шляхом підписанням простим електронним підписом шляхом підтвердження ОТП 59 з номеру телефону НОМЕР_4 , який містить узагальнену інформацію про умови кредитування кредитних продуктів «Універсальна», «Універсальна Голд», «Зелена», та у якому зазначено орієнтовну процентну ставку у пільговий період та процентну ставку поза межами пільгового кредиту; процентну ставку, яка застосовується при невиконанні позичальником зобов`язання, тощо (а.с.7-8).

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини першоїстатті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першоїстатті 3Закону України «Про електронну комерцію»).

У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Разом з тим, з огляду на відсутність у матеріалах справи відповідного підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачем у електронному вигляді Паспорту споживчого кредиту від 12 квітня 2019 року та у суду відсутні підстави вважати, що саме з наданими позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог Паспортом споживчого кредиту було ознайомлено відповідачку.

Суд також зазначає, що за загальним правилом, підписання паспорту споживчого кредиту повинно передувати укладенню кредитного договору з позичальником та має тимчасовий характер, що слідує з його змісту.

Зокрема, зазначений документ містить основні умови кредитування, порядок повернення кредиту, додаткову інформацію з використанням картки «Універсальна», «Універсальна Gold» та картка «Зелена».

Крім того, у паспорті споживчого кредиту зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Отже, відсутні підстави стверджувати про можливість врегулювання правовідносин сторін у справі згідно з вказаним паспортом кредитування, адже банком відповідні умови могли змінюватися в односторонньому порядку та вказаний документ колегія суддів не бере до уваги.

З огляду на відсутність достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила банківських послуг, Тарифи, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір та порядок сплати відсотків, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Щодо тверджень в апеляційній скарзі на те, що до даних правовідносин не підлягає застосуванню правова позиція Верховного Суду, викладена в Постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, а підлягає до застосування інша практика, де присутній Паспорт споживчого кредиту, якого не було у справі №342/180/17, а саме, постанова Верховного Суду від 2 грудня 2020 року у справі №284/157/20 , апеляційний суд зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої статті 207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року по справі № 393/126/20 (№ 61-14545сво20) з подібними правовідносинами.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, посилання апеляційної скарги на паспорт споживчого кредитування як підставу задоволення позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом не заслуговують на увагу апеляційного суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог АТ «А-Банк» про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Судові витрати покласти на позивача в межах сум ним понесених у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись 274, 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Акцент-Банк" залишити без задоволення.

Заочне рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 10 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 липня 2022 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Міщій О.Я.