Дата документу 27.07.2022 Справа № 310/681/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 310/681/18Головуючий у 1-й інстанції Полянчук Б.І. Повний текст рішення складено 08.01.2020 року.
Пр. № 22-ц/807/194/22Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кримської О.М., Подліяновї Г.С.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 грудня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Міністерство юстиції України про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу

в частині позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Міністерство юстиції України про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом (т.с. 1 а.с. 3-7), який в подальшому було уточнено (т.с. 1 а.с. 168-174), в якому просив:- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Запорізької обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Безсмолого О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу), індексний номер 36340280 від 27.07.2017 року 12:59:38, про реєстрацію за ПАТ «ПУМБ» (надалі Банк) права власності на нежитлове приміщення площею 166,6 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало на праві власності ОСОБА_2 ;- визнати недійсним договір купівлі-продажу приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 14.11.2017 року, серія та номер 26763, укладений між Банком та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А.; - стягнути з відповідачів розмір понесених судових витрат.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Полянчука Б.І. (т.с. 1 а.с. 33).

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 55) відкрито провадження у цій справі в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 у цій справі задоволено частково (т.с. 4 а.с. 21-37).

Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора Запорізької обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Безсмолого О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індекс-номер: 36340280 від 24.07.2017 12:59:38, про реєстрацію за ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» права власності на нежитлове приміщення площею 166,6 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_2 704,80 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

Позивач ОСОБА_2 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодився, останнє у тому числі з підстав зміни правового обґрунтування задоволення позовних вимог позивача (тобто в частині задоволення його позовних вимог, яка є предметом нового апеляційного перегляду у цій справі на теперішній час) не оскаржував.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідачі:

- Банк у своїй апеляційній скарзі (т.с. 4 а.с. 72-76) просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін;

- ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 4 а.с. 82-85) просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати в частині задоволених позовних вимог та змінити його мотивувальну частину щодо відмови в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 30 червня 2020 року (головуючий суддя (суддя-доповідач) Кухар С.В., судді Крилова О.В. та Поляков О.З., т.с. 4 а.с. 248-253) апеляційні скарги Банку та ОСОБА_1 у цій справі задоволено частково, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 грудня 2019 року у цій справі скасовано в частині задоволених позовних вимог та ухвалено в цій части ні нову постанову наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Банку, ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., Міністерство юстиції України про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності відмовлено.

В іншій частині рішення суду щодо відмови в позові залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року (т.с. 5 а.с. 192-198) в порядку задоволення касаційної скарги ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 (т.с. 5 а.с. 21-25) вищезазначену постанову Запорізького апеляційного суду від 30 червня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 скасовано, справу в скасованій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Дана справа надійшла до апеляційного суду (т.с. 5 а.с. 208).

В автоматизованому порядку розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В., Подліянову Г.С. (т.с. 5 а.с. 209).

В автоматизованому порядку суддею Кримською О.М. у цій справі замінено суддю-члена колегії Подліянову Г.С. у зв`язку із перебуванням у відпустці останньої (т.с. 5 а.с. 211-212).

Ухвалою апеляційного суду дану справу прийнято до провадження та призначено до нового апеляційного розгляду у скасованій частині (т.с. 5 а.с. 213), з урахуванням навантаження судді-доповідача та колегії суддів апеляційного суду (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів, з яких 11 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень), додаткової відпустки судді-доповідача (т.с. 5 а.с. 221).

Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її нового розгляду в частині апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Ухвалою апеляційного суду(т.с. 5 а.с. 239) розгляд цієї справи призначався на 09 лютого 2022 року в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Апонащенка С.С. (т.с. 5 а.с. 235-238).

Проте, розгляд цієї справи, призначений на 09 лютого 2022 року не відбувся та був відкладений через перебування судді-члена колегії Кримської О.М. на лікарняному (т.с. 5 а.с. 241).

В автоматизованому порядку суддею Подліяновою Г.С. у цій справі замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (т.с. 6 а.с. 10-11).

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом з додержанням вимог ЦПК України (т.с. 6 а.с. 1-8), всі учасники цієї справи не з`явились, окрім представника відповідача (Банку) адвоката Бойченка Д.О. (т.с. 6 а.с. 12-13), про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляджу цієї справи апеляційному суду не подавали.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Апеляційне провадження у цій справі було відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 17.03.2020 року (т.с. 4 а.с. 93), за апеляційною скаргою Банку 06.04.2020 року (т.с. 4 а.с. 131).

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи, що не з`явились, за присутністю представника відповідача (Банку) адвоката Бойченка Д.О. (т.с. 6 а.с. 12-13).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача (Банку) адвоката Бойченка Д.О., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом нового апеляційного перегляду, в межах доводів апеляційних скарг відповідачів, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційні скарги відповідачів - Банку та ОСОБА_1 у цій частині у цій справі підлягають задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити …нове рішення.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, в частині, яка є предметом нового апеляційного перегляду, визнаючи незаконним та скасовуючи рішення державного реєстратора Запорізької обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Безсмолого О. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 36340280 від 24 липня 2017 року, про реєстрацію за Банком права власності на нежитлове приміщення площею 166,6 м2, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; керувався ст. ст. 259, 263-265, 273, 353-355 ЦПК України, ЗУ «Про іпотеку», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», та виходив із такого.

Визначена Банком вартість предмета іпотеки не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки проведена без аналізу усіх можливих методичних підходів, без наявності достатньої кількості достовірної інформації про продаж подібних об`єктів, а використаний оцінювачем порівняльний підхід не ґрунтується на об`єктивних даних, у зв`язку з чим суд зробив висновок, що звіт про оцінку майна від 24 липня 2017 року не відповідає вимогам закону та не може бути врахований під час розгляду цієї справи.

Вказане свідчить, що зміст вимоги Банку від 03 жовтня 2016 року про усунення порушень кредитного договору не відповідає пункту 4.7.1 договору іпотеки, оскільки у вимозі не визначена ціна предмета іпотеки як істотна умова, за якою буде звернено стягнення на предмет іпотеки.

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі у цій частині погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі в частині задоволення позовних вимог позивача про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Запорізької обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Безсмолого О. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 36340280 від 24 липня 2017 року, про реєстрацію за Банком права власності на нежитлове приміщення площею 166,6 м2, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; не відповідає.

В силу вимог ст. 417 ч. 1 ЦПК України вказівки Верховного Суду, що містяться в постанові у цій справі (т.с. 5 а.с. 192-198), є обов`язковими для врахування апеляційним судом при новому апеляційному перегляді цієї справи в частині вирішення позовних вимог позивача про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Запорізької обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Безсмолого О. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 36340280 від 24 липня 2017 року, про реєстрацію за Банком права власності на нежитлове приміщення площею 166,6 м2, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16 січня 2020 року, ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до п. п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року на час розгляду цієї справи апеляційним судом, у тому числі нового) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми права (у чинній на час розгляду цієї справи апеляційним судом), на відміну від положень ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, правомірними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець застеріг, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, яка є обов`язковою для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

За змістом ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України № 1952.

За таких обставин, вимоги про скасування рішення державного реєстратора є правомірними та ефективним способом захисту права; з урахуванням змін, внесених до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», такий спосіб захисту прав позивача є дієвим та належним, його застосування призведе до відновлення порушеного права позивача.

Такий висновок міститься у постановах Верховного суду від 21 липня 2021 року в справі № 686/19656/19 (провадження № 61-9418св20) та від 03 серпня 2021 року в справі № 295/6177/19 (провадження № 61-5270св21), який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

Таким чином суд першої інстанції правильно розглядав вищезазначені позовні вимоги у цій справі по суті.

Проте, суд першої інстанції при вирішенні вищезазначених позовних вимог позивача по суті у цій справі дійшов помилкового висновку, що останні підлягають задоволенню.

Оскільки, апеляційним судом встановлено, що у вищезазначеному договорі іпотеки сторін від 15.09.2018 року (п. 1. 3 т.с. 1 а.с. 14 зворот) було оцінено вищезазначений предмет іпотеки у сумі 728297,00 грн., сторони дійшли згоди відносно оціночної вартості предмета іпотеки на підставі звіту про оцінку нерухомого майна, що є предметом іпотеки, вказаного в цьому договорі. При цьому, сторони згодні з тим, що при зверненні стягнення та реалізації предмета іпотеки Банк, як іпотекодержатель, не буде зв`язаний або будь-яким чином обмежений зазначеною оціночною вартістю предмета іпотеки.

Відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Вимога-попередження від 03.10.2016 р. була виготовлена (т.с. 1 а.с. 120) та направлена Банком на адресу ОСОБА_2 у жовтні 2016 р. (т.с.1 а.с. 121), а предмет іпотеки передбачалось приймати у власність Банку у разі невиконання вимог боржником (іпотекодавцем) ОСОБА_2 протягом 30 днів з дня отримання даного повідомлення та неусунення порушень кредитного договору Банк ухвалить рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність (фактично прийнято Банком у власність предмет іпотеки 27.07.2017 р. (витяг т.с. 1 а.с. 27).

Тобто, Банк фактично прийняв рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність ще 17.11.2016 року.

Саме вказане рішення Банку про прийняття предмету іпотеки у свою власність ОСОБА_2 не оскаржувалось у цій справі чи окремо та було чинним станом на 27.07.2017 року. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

При цьому, також зрозумілим є той факт, що визначена оцінкою на дату направлення вимоги вартість іпотеки у грошовому вираженні безумовно зміниться, отже повідомити іпотекодавцю дійсну ціну, за якою предмет іпотеки буде прийнятий у власність, Банк, як іпотекодержатель, не міг.

Якщо у законі і договорі по різному урегульовано питання звернення стягнення на предмет іпотеки, то застосовуються вимоги договору, якщо такі не протирічать закону чи не заборонені законом (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц, який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України).

Оскільки, вимога-попередження готувалась Банком більше, ніж за півроку до дати, коли планувалось звернення стягнення на предмет іпотеки, а ч. 5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» забороняє приймати предмет іпотеки у власність за ціною іншою, ніж визначена на момент набуття права власності, незазначення конкретної ціни, за якою предмет іпотеки буде набутий у власність (при цьому за наявності в вимозі - попередженні посилання на визначення ціни на момент здійснення оцінки зміст вимога зміст вимоги Банку - т.с. 1 а.с. 120 зворот), не суперечить вимогам закону та договору та не може бути і не є підставою для скасування реєстрації права власності.

Оскільки, Банком була здійснена оцінка вартості іпотечного майна на момент набуття останнім права власності на предмет іпотеки (336479,75 грн. - звіт від 24.07.2017 року - т.с. 2 а.с. 13-24), що відповідає вимогам ч. 5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, апеляційним судом встановлено, що отримавши 17.10.2016 р. вимогу - попередження від 03.10.2016 р. № 2222 (т.с. 1 а.с. 120-121), позивач ОСОБА_2 на свій розсуд (ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд) не заявляв Банку про своє бажання дізнатись про вартість, за якою буде реалізований предмет іпотеки, також про бажання взяти участь у проведенні оцінки предмета іпотеки тощо. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Оскільки, основним принципом діяльності з оцінки майна є незалежність, жодним чином впливати на процедуру оцінки майна Банк не міг, як і не міг оцінити правильність проведення такої оцінки з огляду на відсутність спеціальних знань у галузі оцінки.

Також, ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про всій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

У цій справі позивач ОСОБА_2 просив лише визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за Банком на вищезазначений предмет іпотеки.

В силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України апеляційний суд переглядає законність на обґрунтованість рішення суду першої інстанції у вищезазначеній частині лише в межах позовних вимог та підстав, що були предметом розгляду у суді першої інстанції у цій справі.

Оскільки, в силу вимог ст. 19 ч. 2 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав…

Однак, відповідно до п. 61 постанови КМУ № 1127 від 25.12.2015 року «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (чинної на час вищезазначеної державної реєстрації 27.07.2017 року) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки (п. 4.72. вищезазначеного договору іпотеки т.с. 1 а.с. 16), подаються: 1) копії письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві, якщо він є відмінним від іпотекодавця, 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем і боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержатедя у разі більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі, 3) заставна (якщо договором передбачено її видачу).

При цьому, апеляційним судом встановлено, що державному реєстратору надавалась Банком 1) копія письмової вимоги від 03.10.2016 року № 2222 про усунення порушень, надісланої Банком боржнику (іпотекодавцеві) ОСОБА_2 про усунення порушення основного зобов`язання та 2) рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, що у тому числі підтверджується зазначенням з боку державного реєстратора у розділі «Підстави виникнення права власності» (інформаційна довідка з Державного реєстру прав на нерухоме майно - т.с.2 а.с. 68, матеріали реєстраційної справи т.с. 2 а.с. 190-211, зокрема т.с. 2 а.с. 197-198).

Таким чином, подані Банком документи державному реєстратору (картка прийому заяви т.с. 2 а.с. 199) відповідали п. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 61 постанови КМУ № 1127 від 25.12.2015 року «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на їх час подачі.

На момент набуття права власності на предмет іпотеки оцінка в порядку ст. 37 ч. 3 Закону України «Про іпотеку» Банком була проведена (звіт від 24.07.2017 року т.с. 2 а.с. 13-25, оцінювач мав право використовувати при оцінці порівняльний підхід. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні).

Хоча, надання висновку про оцінку майна саме для здійснення державної реєстрації державним реєстратором права власності на підставі договору іпотеки законодавством не було передбачено.

Міністерство юстиції України, здійснивши акредитацію суб`єкта державної реєстрації - комунального підприємства «Центр державної реєстрації», підтвердило відповідність вказаного суб`єкта вимогам законодавства для здійснення державної реєстрації прав. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Отже, при вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи у суду у цій справі відсутні правові підстави для визнання незаконним та скасування вищезазначеного рішення вищезазначеного державного реєстратора про реєстрацію права власності на вищезазначений предмет іпотеки 27.07.2017 року.

Разом із тим, ОСОБА_2 , як іпотекодавець, не позбавлений права у випадку незгоди оспорювати оцінку майна при розгляді його вимог щодо відшкодування різниці між вартістю майна та розміром забезпечених іпотекою вимог у судовому порядку окремо від цієї справи.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційних скарг відповідачів - Банку та ОСОБА_1 у цій справі в частині, яка є предметом нового апеляційного перегляду, ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції у цій частині не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційні скарги Банку та ОСОБА_1 в частині, яка є предметом нового апеляційного перегляду, слід задовольнити, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 грудня 2019 року у цій справі в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Запорізької обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Безсмолого О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індекс-номер: 36340280 від 24.07.2017 12:59:38, про реєстрацію за Банком права власності на нежитлове приміщення площею 166,6 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 слід скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_2 у цій справі відмовити.

В іншій частині судові рішення суду першої інстанції та апеляційного інстанцій набрали законної сили.

Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 141, 367-368, 372, 374, 376, 381-384, 417 ч. 1 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 в частині, яка є предметом нового апеляційного перегляду, задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 грудня 2019 року у цій справі в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Запорізької обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Безсмолого О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індекс-номер: 36340280 від 24.07.2017 12:59:38, про реєстрацію за ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» права власності на нежитлове приміщення площею 166,6 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 скасувати.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_2 у цій справі відмовити.

В іншій частині судові рішення суду першої інстанції та апеляційного інстанцій набрали законної сили.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 29.07.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кримська О.М.Подліянова Г.С.