КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Петренко Н.О.
Апеляційне провадження №22ц/824/7064/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Ігнатченко Н.В., Савченка С.І.,

секретар - Олешко Л.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Експобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд, -

В с т а н о в и в :

У листопаді ( 07 листопада 2019 року) до суду надійшла заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання у цивільній справі № 759/15247/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Експобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 65/2008 USD від 07 березня 2008 року.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05 червня 2014 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Експобанк», задоволено частково, а саме: стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у сумі 20 961,98 доларів США, заборгованість за процентами у розмірі 3567,44 доларів США, заборгованість за комісією у розмірі 5 950, 17 грн, пеню у розмірі 1000 доларів США, а всього 306 176, 14 грн (т. 1 а.с. 128-129).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 липня 2014 року рішення Святошинського районного суду м. Києва залишено без змін.

На виконання зазначеного рішення 09 лютого 2015 року видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ « КБ « Експобанк» заборгованості за кредитним договором яка складається з -

заборгованість за кредитним договором у сумі 20 96, 98 доларів США,

заборгованість за процентами у розмірі 3 567, 44 доларів США,

заборгованість за комісією у розмірі 5 950, 17 грн.,

пені у розмірі 1000 доларів США, а всього 306 176,14 грн .

Згідно договору про відступлення права вимоги від 06 березня 2018 року право вимоги за договором кредиту від 07 березня 2008 року, укладеного з ОСОБА_1 , банк відступив на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» разом з додатками до нього та додатковими договорами про внесення змін, що є невід`ємною частиною договору.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12 квітня 2019 року, замінено стягувача, у виконавчих листах по справі № 2/759/434/14, виданих Святошинським районним судом м..Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ « КБ «Експобанк» заборгованості за кредитним договором № 65/2008/ USD від 07 березня 2008 року, а саме суму у розмірі 306 176,14 грн та судових витрат по 1 720,50 грн з кожного, з ПАТ «КБ «Експобанк» на правонаступника ТОВ «Дніпрофінансгруп» (т.1 а.с. 196-197).

Однак, вищевказана ухвала не була отримана стягувачем. Таким чином, стягувач був позбавлений можливості пред`явити виконавчий документ до виконання, чим пропустив строк передбачений законодавством.

З огляду на вказане , заявник вважає ,що строк пропущений з поважних причин а відтак підлягає поновленню.

У прохальній частині заяви просив -

Поновити строк для пред`явлення виконавчого листа № 2 /759/434/14 виданого 09 лютого 2015 року Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ « Експобанк» заборгованості за договором №65/2008/ USD від 07 березня 2008 року ,яка складається з -

заборгованість за кредитним договором у сумі 20 96, 98 доларів США,

заборгованість за процентами у розмірі 3 567, 44 доларів США,

заборгованість за комісією у розмірі 5 950, 17 грн.,

пені у розмірі 1000 доларів США, а всього 306 176,14 грн,

стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ « Експобанк» судових витрат по 1720,50 грн з кожного.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року заяву задоволено.

Поновлено пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа № 2/759/434/14 від 09 лютого 2015 року виданого Святошинським районним судом м. Києва до виконання у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Експобанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на порушення норм процесуального права, постановити ухвалу про відмову у задоволенні заяви. У скарзі зазначено, що заявник не надав доказів причини пропуску строку. Посилання на ту обставину, що товариство не отримало ухвалу про заміну сторони стягувача, не є підставою для поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Крім того, як зазначає апелянт, і банк і правонаступник були обізнані про можливість пред`явлення виконавчого документа до виконання з моменту отримання виконавчого документу 09 лютого 2015 року, і в подальшому. Крім того заявник жодним чином не підтвердив поважності причин пропуску подання виконавчого листа до виконання , а відтак підстави для задоволення заяви відсутні.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України особи, які приймають участь у справі, повідомлені про день та час розгляду справи на 22 вересня 2022 року 27 жовтня 2022 року. Заяв, клопотань про зміну місця знаходження, про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції від заявника, державного виконавця не надходило, відтак відсутні підстави вважати причини їх неявки поважними.

Представник апелянта приймав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, виходив із того, що пропущений з поважних причин.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи, рішенням Святошинського районного суду м. Києві від 05 червня 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , заборгованість за кредитним договором у сумі 20 961, 98 доларів США, заборгованість за процентами у розмірі 3 567, 44 доларів США, заборгованість за комісією у розмірі 5950,17 грн., пеню у розмірі 1000 доларів США, а всього 306 176, 14 грн /а.с.128-129/.

За заявою ТОВ «Дніпрофінансгруп» ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12 квітня 2019 року, замінено стягувача з ПАТ «КБ «Експобанк» на правонаступника ТОВ «Дніпрофінансгруп» у виконавчих листах по справі №2/759/434/14, виданих Святошинським районним судом м. Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Експобанк» заборгованості за кредитним договором № 65/2008/ USD від 07 березня 2008 року ,а саме суму у розмірі 306 176,14 грн та судових витрат по 1 720,50 грн з кожного ( т.1 а.с. 196-197).

Посилання представника ТОВ «Дніпрофінансгруп» на ту обставину , що вони увалу суду від 12 квітня 2019 року про заміну сторони стягувача станом на 03 жовтня 2019 року не отримували , не може розцінюватися як підстава для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання . Слід зауважити , що до Єдиного державного реєстру судових рішень вказана ухвала надіслана 19 квітня 2019 року та зареєстрована 21 квітня 2019 року , оприлюднена 22 квітня 2019 року .

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Слід звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі »Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, представник товариства ,за заявою якого його було замінено як стягувача у даній справі, не надав жодного доказу , що він не мав можливості отримати ухвалу суду, і що він з розумним інтервалом часу цікавився провадженням у справі.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчі листи викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, передбачених Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, і підписуються електронним цифровим підписом судді (в разі колегіального розгляду - електронними цифровими підписами всіх суддів, які входять до складу колегії).

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та Єдиного державного реєстру виконавчих документів, Положення про який затверджується спільним нормативно-правовим актом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України, із запровадженням яких відповідно до частини першої статті 1 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України вводяться в дію вимоги частини четвертої статті 431 ЦПК України щодо внесення виконавчого документу до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, функціонування якого виключає втрату виконавчого документа, порядок видачі дублікату виконавчого документу замість втраченого визначено розділом XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Пунктом 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналізуючи пункт 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

Крім того, однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа, є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.

Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 , у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні перешкоди для задоволення заяви такого стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа за умови, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа для виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дублікату втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви

Суд першої інстанції, задовольнивши заяву ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання , виходив з того, що вказаний строк пропущений з поважних причин .

Разом з тим , суд не врахував наступного .

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на момент видачі судом виконавчого листа у даній справі були врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» №606-XIV (далі - Закон № 606-XIV від 21 квітня 1999 року в редакції станом на час набрання рішення законної сили 17 липня 2014 року ).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Разом із тим, частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року та діяв на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (далі - Закон № 1404-VIII), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені у вказаних правових нормах, встановлюються для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, з наступного дня після його постановлення.

Згідно з вимогами пункту 1 частини першої статті 23 Закону № 606-XIV у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується (частина друга статті 23 Закону № 606-XIV).

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення (частина третя статті 23 Закону № 606-XIV).

Аналогічні приписи містяться у частинах четвертій, п`ятій статті 12 Закону № 1404-VIII.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а повернення стягувачу виконавчого документа не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Із матеріалів справи убачається, що АТ КБ « Експобанк» отримав виконавчі листи 17 лютого 2015 року (т.1 а.с. 168).

Відповідно до п. 3.3 Договору № 51 про відступлення купівлі-продажу прав вимоги новий кредитор (ТОВ «Фінансова компанія «Днпірофінасгруп») підтверджує ,що в момент укладення цього договору отримав від банку усі наявні в банку оригінали документів, що підтверджують права вимоги до Боржника (т.1 а.с. 186).

Постановою ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві 28 травня 2015 року було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 суми 307 896,64 грн за рішенням суду від 05 червня 2014 року (т.2 а.с. 91). Постановою від 30 листопада 2015 року виконавче провадження закінчено на підставі п. 10 ч.1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

За правилами частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

З огляду на викладене, належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом із направленням його оригіналу є виключно квитанція про відправлення та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

У відповідності до пункту 1 частини першої, частин другої, третьої статті 23 Закону № 606-XIV, частин четвертій, п`ятій статті 12 Закону № 1404-VIII строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається.

При винесенні ухвали про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання питання про видачу дубліката виконавчого листа не ставилося .

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 2515/739/2012, від 12 березня 2018 року у справі № 583/1828/17-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 201/15305/14-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 2-1693/10, від 28 травня 2020 року у справі № 1003/6035/12, справа 419/310/12 від 17 листопада 2021 року.

Крім того, як видно із тексту про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання інші питання заявником не ставились.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції не встановив факту наявності або відсутності виконавчого провадження по виконанню рішення від 05 червня 2014 року, що є обов`язковим при розгляді даної категорії справ.

Дана обставина є істотною, оскільки видані на виконання даного рішення виконавчі листа не перебувають на виконанні, з огляду на те, що згідно постанови ВДВС від 30 листопада 2015 року виконавче провадження закінчено. Як зазначає апелянт, повторно банк не пред`являв виконавчий документ до виконання. Натомість, жодного доказу з приводу даних тверджень ,заявник суду не надав. Посилання заявника , що він не отримав ухвалу суду про заміну сторони стягувача, не є належним доказом в розумінні поважних причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, а відтак і його поновлення.

Таке неповне з`ясування судом обставин справи стало наслідком помилкового застосування норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з положеннями статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, вчинення правочинів, наслідком яких є заміна особи в окремому зобов`язанні через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги), є різновидом переходу до особи прав у матеріальних правовідносинах. Унаслідок такої заміни кредитора в матеріальному правовідношенні відбувається його заміна на іншу особу і в процесуальних правовідношеннях у визначених законом випадках. Зокрема, у процесуальних відносинах правонаступник може бути замінений там, де вони є триваючими, або за умови відновлення процесуальних строків для вчинення процесуальних дій. Втрата первісним кредитором певних процесуальних прав унаслідок пропуску ним строків для вчинення процесуальних дій до моменту укладення договору відступлення права вимоги означає, що саме у такому обсязі новий кредитор може стати процесуальним правонаступником і автоматичного поновлення процесуальних прав за наслідком укладення договору відступлення права вимоги не відбувається.

Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Така правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17.

У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197 цс 21) Велика Палата Верховного Суду виснувала:

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.

Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва».( Постанова Верховного Суду від 26 квітня 2022 року справа № 333/3655/14)

Суд першої інстанцій при розгляді заяви не з`ясував чи пред`являлися виконавчі листи до виконання та у разі пред`явлення виконавчих листів до виконання, які були подальші дії державного виконавця (закінчення виконавчого провадження чи повернення виконавчого листа без виконання).

З`ясування зазначених обставин має значення для правильного вирішення заяви.

У апеляційній скарзі посилається на ту обставину ,що строк пред`явлення виконавчого документу до виконання сплив ще 17 липня 2015 року (відповідно до вимог діючого на час виникнення правовідносин Закону України «Про виконавче провадження» - дата набрання рішення законної сили 17 липня 2014 року), крім того представник банку був обізнаний про наявність рішення, і отримав виконавчі документі ще лютому 2015 року.

Ухвала суду, що оскаржена, не містить висновків щодо дотримання строків пред`явлення виконавчого документу виконання, або щодо підстав для його поновлення Слід зауважити , що із заявою про заміну сторони товариство зверталося і 2019 році , і на той момент питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання не ставило .

Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001 у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (справа про податки)).

Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» набрав чинності 05 жовтня 2016 року

Згідно з пунктом 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII свідчить про те, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Для цього пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм Закону № 1404-VIII (від 02 червня 2016 року) до виконавчих документів, пред`явлення до виконання за якими сплив на час набрання ним чинності. (правова позиція Верховного Суду у постанові від 10 червня 2020 року у справі № 522/11429/13-ц та у постанові від 18 травня 2020 року у справі №2-9/11).

Із матеріалів справи вбачається, що рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 червня 2014 року набуло чинності 17 липня 2014 року, в ден винесення ухвали апеляційним судом.

Відповідно до вимог діючого на той час законодавства, у заявника відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент видачі виконавчих листів) з 17 липня 2014 року виник строк один рік на пред`явлення виконавчого документа до виконання і закінчувався 17 липня 2015 року, тобто до набрання чинності Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»( набрав чинності 05 жовтня 2016 року).

Судом першої інстанції обставини щодо строку завершення виконавчого провадження і причин його завершення не встановлювалися.

Відповідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент видачі виконавчих листів), сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Всупереч вищевказаній нормі Закону України «Про виконавче провадження» в період з 17 лютого 2015 року (дата отримання виконавчих листів представником банку) і до 25 лютого 2019 року (дата подачі заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні), в подальшому до 07 жовтня 2019 року дати подання заяви до суду про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання, представник ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»не проявляв інтересу щодо місця знаходження виконавчого документу, не вчиняв будь-яких дій в тому числі не заявляв про бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження, не давав усних та письмових пояснень, не висловлював свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження.

Як встановленосудом першої інстанції, і заявником не спростовано, представник банку своєчасно( 17 лютого 2015 року) отримав виконавчі листи і пред`являв їх до виконання.

Докази, що виконавчий лист не отриманий, або втрачений матеріали справи не містять.

Порядок виконання рішення суду визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Після відкриття виконавчого провадження стягувач має право: ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З огляду на те, що заявник не спростував пасивної поведінки щодо контролю за виконанням рішення суду більш ніж 4 роки, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що заява про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання підлягає задоволення,а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню,з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 371, 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, суд,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року скасувати. Ухвалити у справі нове судове рішення.

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Експобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 02 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: