КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/1421/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Печерського районного суду м. Києва Остапчук Т.В.,

у цивільній справі №:757/28232/19-ц за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення безпідставно списаних коштів та процентів за період неповернення безпідставно списаних коштів,-

встановила:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», за результатами розгляду справи з урахуванням уточнень просив:

- стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на його користь суму безпідставно списаних коштів у розмірі 67588,53 грн.;

- стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» суму процентів з безпідставно списаної суми за кожний день у розмірі 29884,09 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначаючи, що 10 червня 2005 року між Філією розрахунковий центр «Комерційний банк ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №К2Н0RD03660802. Згідно п.1.1. вищезазначеного кредитного договору, банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування на відкритий у ОПЕРУ АКБ «Укрсоцбанк» (рахунок № НОМЕР_1 ТОВ «Ельдорадо-Центр») на строк по 10 квітня 2006 року включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 8 116, 50 грн. Цим же пунктом кредитного договору було передбачено, що для виконання даного договору банк відкриває позичальнику рахунок № НОМЕР_2 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості.

У лютому 2014 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2015 року, яке судом апеляційної та касаційної інстанцій залишено без змін, у задоволені позову відмовлено.

Враховуючи обізнаність про існування рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року, а також звернення з касаційною скаргою на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2015 року, відповідач ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» свідомо списав його власні грошові кошти як клієнта банку з відкритого на його ім`я рахунку № НОМЕР_3 , а саме: 05 жовтня 2017 року кошти в розмірі 9579,80 грн. та 11 жовтня 2017 року в сумі 58008,73 грн. за призначенням платежу «автоматичне погашення простроченої заборгованості», на загальну суму 67588,53 грн., незважаючи, що таке списання коштів є безпідставним. В супереч вимогам ст.1073 ЦК України та п.32.3.2. ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», відповідач негайно після такого порушення не зарахував відповідну суму на рахунок клієнта (позивачу), не сплатив проценти та не відшкодував завдані збитки. Тому просив суд задовольнити вимоги в повному обсязі.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму безпідставно списаних коштів у розмірі 67588,53 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму процентів з безпідставно списаної суми за кожний день у розмірі 29884, 09 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму судових витрат у розмірі 972,39 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» - Крилова О.Л. посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просила суд рішення скасувати та ухвалити нове, за яким відмовити у задоволенні позовних вимогв повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що укладений договір є публічним договором приєднання. Відсутність підпису позичальника на тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки підписавши заяву про приєднання та надання банківських послуг, позичальник висловлює свою згоду на запропоновані банком умови. Вказуючи, що банк виконав умови укладеного договору, а позичальник своєчасно не повернув грошові кошти, чим і допустив нарахування боргу у визначеному розмірі. Також звертала увагу, що грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом. Дії банку з приймання та зарахування коштів повинні розглядатися як дії, вчинені у договірних правовідносинах, оскільки грошові кошти надходили для виконання зобов`язань за кредитним договором. На час виконання позивачем зобов'язань кредитний договір був чинний, зобов'язання були невиконанні та не були припиненні. Отже, на думку скаржника, банк на законних підставах здійснив договірне списання в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

17 вересня 2021 року до суду надійшов відзив представник позивача на апеляційну скаргу, в якому адвокат Власенко Ю.В. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим та просив залишити його без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 червня 2005 року між Філією «Розрахунковий центр» Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір №К2Н0RD03660802.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2015 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилено. Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2015 року змінено з мотивів обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

Постановою Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного Суду від 17 жовтня 2018 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишено без задоволення.

При цьому, суд касаційної інстанції погодився з висновками суду апеляційної інстанції щодо відсутності у відповідача кредитної заборгованості, оскільки з 11 вересня 2006 року до 18 вересня 2013 року погашення заборгованості не здійснювалось. При здійсненні погашення процентів 18 вересня 2013 року у розмірі 1149, 15 грн. просрочене сальдо склало 0,00 грн, а з 06 квітня 2006 року заборгованість по тілу кредиту відсутня. тобто, заборгованості за кредитним договором немає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що при списанні грошових коштів позивача з його рахунку банк порушив вимоги ст.1073 ЦК України, Умови та Правила надання банківських послуг, а тому сума списаних коштів підлягає стягненню.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Частиною 1 ст.1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка.

Відповідно до ч.3 ст.1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно з частиною 2 ст.1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Відповідно до п.1.38 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб (пункт 26.1 статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» ).

Згідно з п.1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (далі - Інструкція), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг (пункт 6.1 Інструкції).

Згідно з п.6.4 Інструкції договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема: умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання; номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання; назву отримувача; номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника; перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі).

Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті Призначення платежу якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання (пункт 6.5 Інструкції).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач, обґрунтовуючи право списання коштів з картки позивача, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті, які є невід`ємною частиною спірного договору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року зазначила, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Отже, відсутність підпису клієнта банку на цих Умовах фактично надає можливість банку надавати умови у будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з позивачем. Зазначення у анкеті-заяві про ознайомлення з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. При цьому, із наданої позивачем копії анкети-заяви не можна зробити висновок, на які саме умови, запропонованих банком, погодився позивач.

Відтак скаржником не надано підтверджень, що позивач ознайомився і погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, підписуючи кредитний договір та договір про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання ОСОБА_1 кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо списання коштів банком без розпорядження позивача.

Доводи апеляційної скарги щодо видачі ОСОБА_1 банківської карти не спростовують висновку безпідставного списання коштів у випадку відсутності заборгованості.

З огляду на вищезаначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеністі факту досягнення сторонами у письмовій формі угоди про право відповідача проводити списання з рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості, а тому суд дійшов правильного висновку про стягнення незаконно списаних сум.

Враховуючи встановлені обставини справи, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги спростовуються доказами наявними в матеріалах справи та не підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст.ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування за наведених доводів апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя - доповідач:

Судді