КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 759/13991/21

номер провадження: 22-ц/824/5306/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого - Желепи О.В. (суддя - доповідач), суддів: Кравець В.А., Поливач Л.Д.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року ( ухвалене в складі судді Калініченко О.Б.)

в справі за позовом Акціонерного товаристваКомерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У травня 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», де заповнив і підписав анкету-заяву № б/н від 13 вересня 2017року про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на підставі якої отримав кредитну картку із встановленим кредитним лімітом, який в подальшому було збільшено.

Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує вказані Умови, які є публічною офертою, що містять умови та правила надання банківських послуг банком його клієнтам.

Вказував, що відповідач погодився з вказаним договором, оскільки останній користувався картковим рахунком та використовував кредитні кошти. Виконання відповідачем договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.

Позивач зазначав, що свої зобов`язання за договором виконав, оскільки надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач мав своєчасно повертати кредит та проценти щомісячними платежами, однак не виконує цих обов`язків, внаслідок чого станом на 12 травня 2021 року утворилася заборгованість у розмірі 41 583 грн 49 к., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 28 755 грн 41 к., заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 12 828 грн 08 к.

У зв`язку з чим просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 13вересня 2017 року у розмірі 41 583 грн 49 к. та судовий збір у розмірі 2 270 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, представником позивача, згідно поштової відмітки, 13 січня 2021 року направлено безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції незаконне, винесене з порушенням норм процесуального права та за невідповідності висновків суду обставинам справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого і незаконного рішення суду.

Вказує, що відповідач відповідно до договору б/н від 13 вересня 2017 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом, враховуючи положення ст. 49 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Зазначає, що відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, в якому відповідач особистим підписом підтвердив ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки.

Посилається на те, що в п. 4 «інформація щодо реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача» паспорта споживчого кредиту вказані: процентна ставка - 43,2% річних; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту - 86,4 % річних; умова щодо сплати штрафу: «штраф за прострочення більше ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою - 500 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій», тобто відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, розмір відсоткової ставки та штраф.

Вказує, що судом не взята до уваги Постанова Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду по справі № 284/157/20-ц від 02 грудня 2020 року, відповідно до якої встановлено, що підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту є належним доказом на підтвердження погодження всіх істотних умов договору.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 травня 2022 року відкрито провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом встановлено, що 13вересня 2017 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які разом з пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування.

В матеріалах справи міститься довідка, відповідно до змісту якої відповідачу 14 вересня 2018 року та 14 січня 2019 року, за підписаним кредитним договором № б/н, було надано наступні кредитні картки відповідно: № НОМЕР_1 терміном дії до липня 2022 року, № НОМЕР_2 терміном дії до листопада 2022 року.

При цьому згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача (договір б/н), старт карткового рахунку № НОМЕР_3 був визначений 14 вересня 2018 року та встановлений кредитний ліміт у розмірі 0,00 грн., який неодноразово 25 січня2019 року був збільшений до 15 000 грн, а 19 грудня 2019 року зменшений до 0,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що стверджуючи про факт надання відповідачу кредиту шляхом встановлення кредитного ліміту на видану останньому кредитну картку, позивач не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, яким би підтвердив, що відповідачу видавалася картка та якого саме виду, що йому відкривався картковий рахунок, а відтак, і встановлений розмір наданого кредиту. А, звідси, перевірити розмір нарахованих сум боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, тому доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не є обґрунтованими.

Крім того, не містять матеріали справи й визнання такого факту відповідачем, як і доказів видачі відповідачу кредитних коштів іншим способом. За таких умов в ході розгляду справи позивачем не було доведено факту видачі відповідачу кредитних коштів у заявленому позивачем розмірі. Суд не може погодитися з твердженням позивача, що сам по собі факт підписання анкети-заяви свідчить про видачу кредитної картки відповідачу, оскільки така позиція не ґрунтується на положеннях закону, а жодних відомостей з цього приводу така анкета-заява не містить, як не містить і умов та строку повернення кредиту (користування ним).

Також суд виходить і з того, що в даній справі жодних доказів на підтвердження ознайомлення відповідача з даними Умовами, якими були б підписи відповідача на сторінках Умов, не надано. А лише користування невідомо ким грошовими коштами за цим рахунком не свідчить про обізнаність відповідача з умовами договору щодо кредиту, відсотків та пені, їх розміру та порядку їх сплати.

Таким чином, можна підсумувати, що порушено вимоги чинного законодавства щодо форми договору: договір клієнтом не підписувався; відсутня графа щодо узгодження кредитного ліміту; номер виданої кредитної картки, термін її дії та з якими саме затвердженими Умовами і правилами, тарифами ознайомлена особа та на які дала згоду у анкеті-заяві - не зазначено; анкета-заява не містить ознак узгодження в письмовій формі умов щодо розміру кредиту, процентів за користування кредитом, розміру пені та штрафу, виду виданої кредитної картки тощо.

Саме тому, надані позивачем документи вважати кредитним договором - не можна.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду ( ч.1 ст.638 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст.638 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», та заповнив і підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. У заяві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку до укладення договору і згоден з його умовами.

Підписана відповідачем анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи позичальника, зокрема повну дату його народження, РНОКПП, дівоче прізвище матері, серію, номер паспорта і дату його видачі, сімейний стан (ніколи у шлюбі не перебував), адресу проживання, номер мобільного телефону, освіту та розмір доходу (а.с. 27).

Відомості в анкеті-заяві повністю відповідають наданій банком копії паспорта відповідача, наданого ним до банку та підписаного на кожній сторінці (а.с. 81-82).

В результаті досягнення домовленості між сторонами щодо надання кредиту відповідач отримав кредитну картку, яку активував за допомогою відповідного коду.

Як вбачається із виписки по особовому рахунку відповідача, доданого банком до позовної заяви, відповідач активно використовував кредитні кошти і здійснював погашення кредиту у розмірі від 01 грн 90 к. до 27 000 грн 00 к. Останнє погашення кредиту відбулося 15 червня 2019 року на суму 4 100 грн 00 к., після чого оплати на погашення кредиту відповідачем не проводились, що підтверджується наданим банком розрахунком.

Отже, наведені обставини підтверджують факт звернення відповідача до банку та отримання ним кредитних коштів, що у свою чергу свідчить про виникнення між сторонами прав і обов`язків, які ґрунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит» і спростовують висновки суду про недоведеність даних обставин.

При цьому колегія суддів зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що Виписка про рух коштів як доказ дії договору щодо користуванням відповідачем картковим рахунком та використанням кредитних коштів, не може бути прийнята до уваги, так як відсутні будь-які відомості, що свідчать про отримання саме відповідачем та саме цих карток за спірним договором, а, отже, і користування ним цими кредитними коштами, є помилковим з таких підстав.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

При цьому згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу).

Як вбачається з матеріалів справи, виписка по особовому рахунку надана на ім`я ОСОБА_1 , містить інформацію щодо: його ІПН НОМЕР_4 , дати народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , за яким договором надається (№ б/н) та за якими кредитними картками здійснювались операції (а.с. 16- 24).

Крім того, позивачем надано довідку про надання кредитних карток відповідачу, які за своїми номерами є ідентичними до тих, що вказані у виписці по особовому рахунку (а.с. 26), а також довідку про зміни умов кредитування, з якої вбачається що відповідачем 25 січня 2019 року було збільшено кредитний ліміт до 15 000 грн 00 к (а.с. 25).

Таким чином, наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за якою обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, зокрема, з анкетою-заявою від 19 вересня 2019 року підписаною відповідачем, копією довідки про надання кредитних карток, довідкою про зміну умов кредитування, розрахунком заборгованості, підтверджують отримання відповідачем кредитних карток, користування коштами, а також наявністьзаборгованостівідповідача за виданим кредитом.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні тіла кредиту не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в цій частині в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Визначаючи розмір боргу за тілом кредиту, який підлягає стягненню на користь банку, колегія суддів керується наданою банком випискою по особовому рахунку відповідача, з якої вбачається, що відповідач активно користувався наданими йому кредитними коштами, вносив платежі на погашення заборгованості до 18 червня 2019 року.

Станом на 18 червня 2019 року заборгованість відповідача складала 14 988 грн 01 к., в подальшому відповідачем не вчинялись будь-які операції ні щодо отримання кредитних коштів в банкоматі, ні щодо погашення заборгованості, боржником також не було придбано будь-яких товарів та не здійснювались оплати за допомогою картки.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір боргу за тілом кредиту становить 28 755 грн 41 к., колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до виписки по особовому рахунку, після 18 червня 2019 року банком списувались кошти за нарахованими відсотками.

За таких обставин доведеним є лише отримання кредиту на суму 14 988 грн 01 к.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на те, що вирішуючи вимоги про стягнення тіла кредиту суд першої інстанції не повно дослідив всі обставини справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із висновками суду про відмову у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 12 828 грн 08 к.

Вирішуючи спір в цій частині суд першої інстанції вірно виходив з того, що анкета-заява ОСОБА_1 не містить відомостей про розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, а доданий до позову витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, не містить підпису відповідача, що у свою чергу свідчить про відсутність згоди між сторонами щодо істотних умов договору, зокрема розміру процентів, та неможливість застосування вказаного банком у розрахунку розміру процентів за користування коштами, і, як наслідок, необґрунтованість вимог позивача в цій частині.

При цьому, колегія суддів зазначає, що проценти за користування коштами можуть бути визначені, як за домовленістю сторін у договорі, так і встановлені законом (ст.1048 ЦК України). Водночас вимог про стягнення процентів за користування коштами встановлених законом, позивачем не заявлялося.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на таке.

Зазначена в паспорті інформація зберігає чинність та є актуальною до 29 вересня 2018 року, тобто має тимчасовий характер.(а.с. 78-79). Крім того, умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з врахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Тобто, з поданого паспорта споживчого кредиту не встановлено який саме тип кредитного продукту, сплату процентів за користування кредитними коштами відповідачем прийняті, як і не містить такої інформації анкета-заява з посилання на паспорт споживчого, кредиту, як складову договору.

Крім того, паспорт споживчого кредиту підписаний 14 вересня 2018 року, тобто його умови не могли погодити сторони при підписанні анкети-заяви 13 вересня 2017 року.

Посилання в апеляційній скарзі на не врахування судом першої інстанції Постанови Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду по справі № 284/157/20-ц від 02 грудня 2020 року, не приймається судом до уваги, оскільки Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 393/126/20 провадження № 61-14545сво20 від 23 травня 2022 року відступив від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частиною спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду прийшов до висновку, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Рішення суду в частині відмови в стягненні відсотків ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Решта доводів апеляційної скарги враховані апеляційним судом при частковому скасуванні рішення.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Окрім того, відповідно до ст.141 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

АТ КБ «ПриватБанк» за подання позову до суду першої інстанції сплатило судовий збір у розмірі 2 270 грн 00 к., а за подання апеляційної скарги - 3 405 грн 00 к.

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і частково задовольняє позов АТ КБ «ПриватБанк», то понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог: за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 818 грн 79 к., за подання апеляційної скарги у розмірі 1 228 грн 18 к., а всього розмір витрат який підлягає стягненню 2 046 грн 97 к.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367, 374- 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року в частині відмови у стягненні тіла кредиту, а також в частині розподілу судових витрат - скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського 1-д, МФО 305299, ) заборгованість за тілом кредиту у розмірі 14 998 грн 01 к.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (юридична адреса: м.Київ, вул.Грушевського 1-д, МФО 305299, ) витрати понесені у зв`язку із сплатою судового збору у розмірі 2 046 грн 97 к.

В Іншій частині рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 липня 2022року.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді

В.А. Кравець

Л.Д. Поливач