Справа № 350/1553/21
Номер провадження 2/350/50/2022
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 липня 2022 року селище Рожнятів
Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
в складі головуючого судді Пулика М.В.,
секретаря судового засідання Юречко Т.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Рожнятів у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -
До Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області звернулась ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2 у якій просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на дві земельні ділянки площею 0,2964 га та 0,1784 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (паї), які належали її бабусі на праві приватної власності, що підтверджується Державними актами на право власності на земельну ділянку 8Ж № 621350 від 18.12.2008 та 8Ж № 636958 від 18.12.2008.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 29.01.2013. На день смерті вона із бабусею проживали разом, а також разом вели спільне господарство. 31.03.2003 її бабуся оформила заповіт, яким все належне їй майно на випадок своєї смерті зробила розпорядження заповісти їй.
До складу спадщини увійшли, окрім іншого, дві земельні ділянки площею 0,2964 га та 0,1784 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (паї), які належали її бабусі на праві приватної власності, що підтверджується Державними актами на право власності на земельну ділянку 8Ж № 621350 від 18.12.2008 та 8Ж № 636958 від 18.12.2008.
З метою оформлення спадщини вона звернулася до Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори, завідувач якої надала письмову відповідь, в якій зазначила, що видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті її бабусі ОСОБА_3 , не можна, тому що існує заповіт на все майно, посвідчений 23.10.2012 Сваричівською сільською радою по реєстру №162 на ім`я ОСОБА_2 (її мати), яка прийняла спадщину в передбачений строк та оформила спадкове майно.
Однак ОСОБА_2 повідомила їй, що вона хоч і прийняла спадщину у передбачений законодавством строк, проте не оформила право на спадщину відносно вищезазначених земельних ділянок, оскільки немає наміру володіти, користуватися і розпоряджатися цими земельними ділянками.
Таким чином, вимушена звернутися до суду із цим позовом, щоб захистити своє право власності.
У судове засідання сторони не прибули.
Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У відповідності до вимог ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Беручи до уваги положення ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідач клопотань про відкладення судового засідання на адресу суду не направляв, в силу положень ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд за його відсутності.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинство більш ефективно.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе і доцільне розглянути справу у відсутності сторін з ухваленням заочного рішення та при наявних матеріалах справи, яких достатньо, щоб вирішити питання про права та обов`язки сторін.
У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, суд вважає за можливе не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що буд відповідати приписам ст.247 ч.2 ЦПК України.
Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити, виходячи з такого.
Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Право громадян на власність, як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства, закріплено в Конституції України, стаття 41 якої передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Із приписів ст.317 ЦК України вбачається, що зміст права власності виявляється у праві володіння, користування та розпоряджання своїм майном:
Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як вбачається з положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особі, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст.1223 ЦК Кодексу, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Судом установлено, що 31.03.2003 ОСОБА_3 , яка доводилась бабусею позивачки, оформила заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження все належне їй майно заповісти ОСОБА_1 , 1978 року народження (а.с.10).
Осіб, визначених ст.1241 ЦК України, з правом на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_3 судом не встановлено.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 29.01.2013 (а.с. 11).
Як визначено ч.ч.1, 2 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Отже, після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй спадкове майно, яке описано вище.
При цьому, позивачка ОСОБА_1 на день смерті своєї бабусі ОСОБА_3 проживала і вела спільне господарство разом із останньою, що підтверджено копію довідки Рожнятівської селищної ради Калуського району, Івано-Франківської області (а.с.12).
Відповідно до п.п. 3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Як визначено ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Згідно зі ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Згідно з п.4.18 Глави 10 "Видача свідоцтв про право на спадщину" розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Як роз`яснено у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
З відповіді завідувача Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори від 26.05.2021 (а.с.5) вбачається, що видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті її бабусі ОСОБА_3 , не можна, тому що існує заповіт на все майно, посвідчений 23.10.2012 Сваричівською сільською радою по реєстру №162 на ім`я ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину в передбачений строк та оформила спадкове майно.
Копією свідоцтва про народження позивачки серії НОМЕР_2 підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_4 , а її матір`ю є ОСОБА_2 .
При цьому, як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , позивачка у зв`язку із укладенням шлюбу змінила своє прізвище на « ОСОБА_5 ».
Як установлено матеріалам справи, видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті її бабусі ОСОБА_3 нотаріус відмовила у зв`язку із існуванням заповіту, посвідчений 23.10.2012 Сваричівською сільською радою по реєстру №162 на ім`я ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину в передбачений строк та оформила спадкове майно.
Позивачка стверджує, що ОСОБА_2 , яка доводиться їй матір`ю, хоч і прийняла спадщину у передбачений законодавством строк, проте не оформила право на спадщину відносно вищезазначених земельних ділянок, оскільки немає наміру володіти, користуватися і розпоряджатися цими земельними ділянками.
Вищезазначені доводи ОСОБА_1 відповідачка ОСОБА_2 , яка є матір`ю позивачки не спростувала, оскільки у судові засідання, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, не прибувала, відзиву не позов або заперечень проти доводів позивачки не подала.
За таких обставин, з метою реалізації спадкового права позивачки на спадкування за заповітом та забезпечення гарантованого Конституцією України права власності, яке є непорушним, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 слід задоволити.
Керуючись ст.ст.1-4, 19, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - задоволити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Івано-Франківського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: