Справа № 372/2117/22
Провадження № 2-1188/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2022 року м. Обухів

Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Висоцької Г.В.

при секретарі Куник О. В.,

розглянувши в приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільною сумісною власністю подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просила визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 : автомобіль ВАЗ 21100 з державним номерним знаком НОМЕР_1 ; земельну площею 0,0480 га з кадастровим номером :05:088:0055; земельну ділянку площею 0,820 га з кадастровим номером :05:088:0009 та житловим будинком з допоміжними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,50 га. з будинком за адресою: с. Бужанка, Лисянського району, Черкаської області, та стягнути судовий збір.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що сторони перебували й зареєстрованому шлюбі, позивачкою подана до суду заяву про розірвання шлюбу. Під час шлюбу сторонами було придбано автомобіль ВАЗ 21100 з державним номерним знаком НОМЕР_1 . На земельних ділянках площею 0,0820 га з кадастровим номером :05:088:0009 та площею 0.0480 га з кадастровим номером :05:088:0055 було побудовано житловий будинок загальною площею 108,10 кв.м. з допоміжними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .Також сторонами було придбано земельну ділянку площею 0,50 га із старим будинком за адресою: Черкаська обл., Лисянський р-н, с. Бужанка. Відповідач ігнорує пропозиції позивачки на позасудове врегулювання спору, оскільки все майно зареєстроване на нього та на його думку належить йому. У зв`язку із чим позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.

25.08.2022 року ухвалою судді прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження ,призначено у справі підготовче судове засідання.

11.10.2022 року на адресу суд надійшла заява відповідача ОСОБА_2 , в якій останні просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав, перелічене майно визнав спільним.

25.10.2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Представник позивачки подав до суду клопотання, в якому просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги задовольнити, та долучити до матеріалів справи витяги з державного реєстру речових прав на земельну ділянку площею 0,048 га, земельну ділянку площею 0,082 га, копію рішення Козинської селищної ради №23/40 від 08.12.2017 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Врахувавши думку позивача по справі, викладену у поданій до суду письмовій заяві, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 серпня 1991 року Козинською селищною радою Обухівського район; Київської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що в книзі реєстрації актів про одруження було зроблено відповідний актовий запис №13 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 .

Як вбачається із позовної заяви, позивачкою подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу.

Під час шлюбу сторонами було придбано автомобіль ВАЗ 21100 з державним номерним знаком НОМЕР_1 , право власності на яке зареєстрована за ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Як вбачається із інформаційної довідки 314347490 від 07.11.2022 року, за ОСОБА_2 29.11.2019 року зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,048 га з кадастровим номером :05:088:0055, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ №115153 виданого 15.05.1998 року Козинською селищною радою Народних депутатів Обухівського району Київської області.

Як вбачається із інформаційної довідки 314346546 від 07.11.2022 року, за ОСОБА_2 29.11.2019 року зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,082 га з кадастровим номером :05:088:0009, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ №115153 виданого 15.05.1998 року Козинською селищною радою Народних депутатів Обухівського району Київської області.

На вказаних земельних ділянках сторонами побудовано житловий будинок загальною площею 108,10 кв.м. з допоміжними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

10 липня 2001 року на ім`я відповідача ОСОБА_4 на підставі рішення Козинської селищної ради від 21.06.2001 року №67/132 видано свідоцтво про право власності на даний житловий будинок з допоміжними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Козинської селищної ради №23/40 від 08.12.2017 року проведено переадресацію (змінено поштову адресу) домоволодіння будинку, що належить гр.. ОСОБА_2 на нову адресу - АДРЕСА_1 .

Як зазначено у позовній заяві, також сторонами було придбано земельну ділянку площею 0,50 га із старим будинком за адресою: Черкаська обл., Лисянський р-н, с. Бужанка.

При вирішенні даного спору суд керується нормами законодавства, яке діяло на момент час укладання шлюбу між сторонами по справі, тобто Кодексом про шлюб та сім`ю та Сімейним кодексом України в залежності від часу виникнення спірних правовідносин.

Право власності відповідача на спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :05:088:0055, :05:088:0009 виникло на підставі рішення Козинської селищної ради Обухівського району Київської області та засвідчено державним актом серія та номер НОМЕР_4 від 15.05.1998 року, тобто на час дії КпШСУ.

Згідно із ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Ст. 23 Кодексу про шлюб та сім`ю України передбачає, що майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов`язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.

Проте, враховуючи, що спірні земельні ділянки набуті відповідачем в результаті приватизації суд не може визнати їх об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 12 серпня 2020 року у справі № 626/4/17, зміст якого зводиться до наступного. Відповідно до статті 61 СК в редакції, чинній станом на 2 жовтня 2007 року, приватизовані одним із подружжя земельні ділянки не належать до об`єктів права спільної сумісної власності. «Відповідно до Закону «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року статтю 61 СК України доповнено частиною 5 такого змісту: «об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Вказана норма набула чинності з 8 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість статтю 57 СК доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації. Із урахуванням вказаних змін до СК правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 8 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільної сумісною власністю подружжя; до 8 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. Отже, земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, лише у період з 8 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно, вважається спільною сумісною власністю подружжя. У інших випадках таке майно належить до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.»

Суд зважає, що вказана правова позиція сформована під час дії СК України, який набув чинності 01.01.2004 року, проте висновки суду не суперечать нормам КпШСУ, які регулювали спірні правовідносини на момент їх виникнення.

При цьому житловий будинок, набутий відповідачем в період зареєстрованого шлюбу на підставі Свідоцтва про право власності від 21.06.2001, як і транспортний засіб, є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, відповідно до норм статей 22, 23 КпШСУ.

Разом з тим, будь-яких правовстановлюючих документів на земельну ділянку площею 0,50 га із старим будинком за адресою: с. Бужанка, Лисянського району, Черкаської області, та будь-яких доказів придбання такої земельної ділянки, позивачкою не надано. Суд приходить до висновку про відмову у позові в цій частині.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи,покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 76, 81, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільною сумісною власністю подружжя задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 :

- автомобіль ВАЗ 21100 з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рік випуску 1999;

- житловий будинок з допоміжними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В.Висоцька