Р І Ш Е Н Н Я
13 липня 2022 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого - судді Гуревського В.К.
за секретаря - Федорова А.В.,
Провадження № 2/521/1313/22
Учасники справи:
Представник ОСОБА_3
Представник відповідача: ОСОБА_5
Представник - ОСОБА_8
Третя особа - Центр соціальних служб Одеської міської ради
Третя особа - Орган опіки та піклування ОМР у Малиновському районі м. Одеси
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за участю третьої особи: Центру соціальних служб Одеської міської ради, Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації ОМР про вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням, реєстрацію місця проживання, повернення безпідставно набутого майна та коштів, -
До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась з позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за участю третьої особи: Центру соціальних служб Одеської міської ради, Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації ОМР вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням, реєстрацію місця проживання, повернення безпідставно набутого майна та коштів, посилаючись в обґрунтування позовних вимог на таке.
11 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 було складено договір позики, іпотечний договір, та договір про задоволення вимог іпотекодержателя, строком на шість місяців, тобто до 11 травня 2014 р. За різних складних обставин свої зобов`язання ОСОБА_1 виконала частково.
Позикодавець ОСОБА_9 , скориставшись скрутним становищем позивача, виписав позивача та її нині покійного чоловіка, доньку з вказаної квартири, висилив їх, та продав ОСОБА_4 без їх на то відома спірну квартиру, порушивши їхні права.
Вказане житло було єдиним у родині позивача, іншого житла немає. Знімаючи позивача, нині покійного чоловіка та доньку з реєстрації, було порушено ст. 109 ЖК України.
З лютого 2015 року по 01 грудня 2016 року Малиновським районним судом м. Одеси розглядалась позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_9 та ОСОБА_4 про визнання договорів недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2016 р. ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Рішення першої інстанції, апеляційним судом Одеської області залишено без змін.

Отримавши відмову у задоволенні апеляційної скарги, у травні 2017 року позивач звернулась до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, за якою просила рішення суду першої інстанції від 01 грудня 2016 р. та постанову апеляційної інстанції від 27 квітня 2017 р. скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким задовільнити позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився онук, син доньки позивача ОСОБА_10 . Через те, що ОСОБА_4 зняла з реєстрації усіх з квартири, онук, як і його мати та позивач, ніде не були зареєстровані.

Після всіх судових спорів чоловік позивача ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, позивача з донькою та з її маленьким сином примусили покинути житло.

До цього в квартирі ОСОБА_4 демонтувала всі мережі життєдіяльності: газ, воду, тепло, каналізацію. Нова господарка вивезла в невідомому напрямку всі речі (меблі, посуд, побутову техніку, одяг), зроблено це без повідомлення, та в решті без акту та опису речей. Ці дії були виконані, коли позивач була на роботі. Замки квартири були зламані без її відому та дозволу, вивезли усе майно. Серед майна були документи, гроші в сумі 3740 $ (три тисячі сімсот сорок доларів США), 1400 грн (одна тисяча чотириста гривень) та інші дорогоцінні особисті речі, свідками цих дій є сусіди.

На сьогоднішній день ані позивач, ані донька та онук, не мають постійного житла.

Постановою Верховного суду від 23 жовтня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси за 01 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2017 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_12 та ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення скасовано, у задоволенні зустрічного позову у цій частині відмовлено.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2016 р. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2017р. в частині вирішення зустрічних позовних вимог до ОСОБА_11 скасовано, провадження у справі у цій частині закрито.

В січні 2021 року стало відомо, що змінився власник спірної квартири. За поговором купівлі-продажу власниками житла стали відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

13 грудня 2021 року представник відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ОСОБА_8 надав до суду відзив, в якому зазначив наступне.

11 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 було укладено договір позики, іпотечний договір, та договір задоволення вимог іпотекодержателя.

ОСОБА_1 прийняла у власність грошову суму у розмірі 148830 гривень, що еквівалентно 18150 доларам США, між позивачем і ОСОБА_9 укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 . Позивач неналежним чином виконувала і не виконала зобов`язання за договором позики.

03 квітня 2014 року ОСОБА_9 звернувся до приватного нотаріуса із заявою-повідомленням про виконання умов договору позики, яка передує процедурі звернення стягнення на квартиру. Заяву-повідомлення ОСОБА_1 отримала 03 квітня 2014 року, що підтверджується її власноруч зробленим підписом, отже, умови договору позивач не виконала.

10 лютого 2015 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 в судовому порядку намагалась визнати добровільно укладені нею договори недійсними, з підстав перебування у складних життєвих обставинах, яких судами встановлено не було або неотримання заяви-повідомлення, яку ОСОБА_1 підписала особисто та вчиняла інші дії, що свідчать про її цілеспрямовану недобросовісну поведінку.

З довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та прописку) № 845 від 5 березня 2015 року суди встановили, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 , інші особи у цій квартирі не зареєстровані.

Постановою Верховного суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 521/3074/15-ц справі відмовлено у задоволенні зустрічного позову про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення.

Відповідач також визнає той факт, що позивачі разом з малолітньою дитиною ОСОБА_10 не проживають за вказаною адресою більше п`яти років, хоча у позовній заяві нечітко вказано коли останніх «протиправно виселили».

Зокрема, у позовній заяві, зі слів позивачів, можна нарахувати як мінімум два епізоди виселення без жодної чіткої дати або доказу, що б міг це підтвердити, так, ніби позивачі самі сумніваються коли їх все таки «виселили».

Відповідачі погоджуються з обставиною зміни власника квартири, що вказана у позові. Так, після зазначених вище обставин, 08 грудня 2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , ОСОБА_13 було укладено договір купівлі-продажу спільної квартири, що є вже третьою переуступкою права власності, яке зокрема включає право користування спірною квартирою, хоча позивачі вирішили звернутись до суду тільки зараз.

З іншими обставинами справи, що викладені позивачем у позовній заяві, відповідачі не погоджуються. Відповідачі не визнають позовні вимоги в повному обсязі, вважають позов безпідставним, обставини недоведеними, а строк позовної давності таким, що сплинув.

17 грудня 2021 року представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 надала до суду відзив, у якому вказала наступне.

З вимогами позивачів, відповідач ОСОБА_4 категорично не згодна та вважає їх незаконними, безпідставними та необґрунтованими.

ОСОБА_4 була одноособовою власницею квартири АДРЕСА_1 .

Право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, укладено 10 лютого 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , відповідно до якого ОСОБА_4 стала власницею двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю.

Право реалізації квартири, яка є предметом Іпотечного договору, укладеного між ОСОБА_9 і ОСОБА_1 та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 11 листопада 2013 року за реєстровим №4796, виникає із Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного між ОСОБА_9 і ОСОБА_1 та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 11 листопада 2013 року за реєстровим № 4798, шляхом застосування процедури продажу, яка встановлена ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а саме продажу квартири АДРЕСА_1 .

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа №521/3074/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про визнання договорів недійсними. Позивач звернулася до суду з позовом про визнання договорів недійсними, за яким просила суд визнати договір позики грошей від 11 листопада 2013 року, іпотечний договір від 11 листопада 2013 року та договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 11 листопада 2013 року, укладених між ОСОБА_9 , та позивачем, ОСОБА_1 , недійсними, як такими, що укладені під впливом тяжкої обставини та вкрай невигідних умовах.

01.12.2016 року Малиновським районним судом м. Одеси було винесено рішення по зазначеній справі, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договорів недійсними відмовлено у повному обсязі, а зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_11 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення задоволено. На дане рішення представником ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу.

Ухвалою від 27.04.2017 року Апеляційний суд Одеської області рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2016 року за позовною заявою ОСОБА_14 до ОСОБА_4 , ОСОБА_9 про визнання договорів недійсними; та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_11 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення залишено без змін, а апеляційну скаргу відхилено.

23 жовтня 2019 року Верховним судом було прийнято постанову по справі № 521/3074/15, згідно якої касаційну скаргу ОСОБА_15 задоволено частково, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 1 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2017 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення скасовано, у задоволенні зустрічного позову відмовлено, а рішення в частині вирішення позову ОСОБА_15 про визнання договорів недійсними залишено без змін.

Позивач ОСОБА_1 добровільно залишила квартиру, належну на праві власності ОСОБА_4 , забравши свої речі, отримавши 3000 доларів США для зняття квартири в оренду.

В квартирі проживала лише ОСОБА_15 , її донька ОСОБА_16 в квартирі не проживала.

Жодних коштів та документів ОСОБА_4 не забирала, позивач сама добровільно залишила квартиру, забравши свої речі восени 2020 року. Крім того, квартира була в жахливому антисанітарному стані і ніяких цінностей та коштовних речей в ній не було, окрім сміття.

Жахливий стан квартири та відсутність в ній будь-яких цінностей підтверджено також Висновком № 6788/24 від 08.07.2016 року судової будівельно-технічної та оціночної будівельної експертизи по матеріалам справи №521/3074/15. Дана експертиза була здійснена за заявою представника позивача та в ній містяться фото, на яких видно в якому жахливому стані була квартира.

В серпні місяці 2020 року ОСОБА_4 вивозила сміття з даної квартири, що б в подальшому здійснити косметичний ремонт. ОСОБА_1 почала шантажувати поліцією, якщо їй не заплатить ОСОБА_4 компенсацію в розмірі 5000 США. Відповідач не погодилася, приїхала поліція взяла пояснення, відповідач жодних коштів позивачу не заплатила, речі (сміття) забрати відмовилась.

08.12.2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідченого державним нотаріусом, ОСОБА_17 , Приморської нотаріальної контори у місті Одеса, зареєстрованого в реєстрі за № 3397.

20 червня 2022 представник позивачів ОСОБА_3 надала до суду заяву про долучення доказів, а саме: заяви свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , та ОСОБА_20 , заявлених у позові.

Представник позивачів надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти позову заперечував у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився повторно.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Центр соціальних служб Одеської міської ради та Орган опіки та піклування ОМР у Малиновському районі м. Одеси надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини.

11 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 було складено договір позики, іпотечний договір, та договір про задоволення вимог іпотекодержателя, строком на шість місяців, тобто до 11 травня 2014 р. За різних обставин свої зобов`язання ОСОБА_1 виконала частково, що не заперечується сторонами.

З лютого 2015 року по 1 грудня 2016 року Малиновським районним судом м. Одеси розглядалась позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_9 та ОСОБА_4 про визнання договорів недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2016 р. ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Рішення першої інстанції, апеляційним судом Одеської області залишено без змін.

Отримавши відмову у задоволенні апеляційної скарги, у травні 2017 року позивач звернулась до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, за якою просила рішення першої інстанції від 01 грудня 2016 р. та постанову апеляційної інстанції від 27 квітня 2017 р. скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким задовільнити позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився онук, син доньки позивача ОСОБА_10 . Позивач, син дочки та його мати ніде не зареєстровані.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивача ОСОБА_11 .

Постановою Верховного суду від 23 жовтня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси за 01 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2017 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_12 та ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення скасовано, у задоволенні зустрічного позову у цій частині відмовлено.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2016 р. та рішення апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2017 р. в частині вирішення зустрічних позовних вимог до ОСОБА_11 скасовано, провадження у справі у цій частині закрито.

Доказів того, коли позивач з донькою та з її маленьким сином примусили покинути житло до суду не надано, як і доказів того, що позивач ОСОБА_1 добровільно залишила квартиру, належну на праві власності ОСОБА_4 , забравши свої речі, отримавши 3000 доларів США для зняття квартири в оренду також не надано.

08.12.2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідченого державним нотаріусом, ОСОБА_17 , Приморської нотаріальної контори у місті Одеса, зареєстрованого в реєстрі за № 3397.

Позивач вказує, що до цього в квартирі ОСОБА_4 демонтувала всі мережі життєдіяльності: газ, воду, тепло, каналізацію. Вона вивезла в невідомому напрямку всі речі (меблі, посуд, побутову техніку, одяг), зроблено це без повідомлення, та в решті без акту та опису речей. Ці дії були виконані, коли позивач була на роботі. Замки квартири були зламані без її відому та дозволу, вивезли усе майно. Серед майна були документи, гроші в сумі 3740 $ (три тисячі сімсот сорок доларів США), 1400 грн (одна тисяча чотириста гривень) та інші дорогоцінні особисті речі.

На підтвердження цих фактів до суду надано письмові пояснення свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , за якими вони пояснюють таке.

ОСОБА_1 та всю родину свідки знають все життя, так як проживають вони в одному будинку, постійно спілкуються як сусіди, підтримують теплі дружні стосунки. 18 липня 2020 року, день тижня - субота, будучи вдома ОСОБА_19 почула грохот в дворі. Квартира, в якій вона живе розміщена на 2 поверсі чотирьох поверхового будинку, усі вікна квартири виходять у двір. То ж коли почувся стук, вона подивилася у вікно і побачила, що з парадної викидають речі. Так як ОСОБА_19 багато раз була у квартирі ОСОБА_11 , то впізнала у викинутих посеред двору речей майно ОСОБА_11 . Зі свого другого поверху ОСОБА_19 піднялася на 4 поверх до квартири ОСОБА_15 . ОСОБА_1 була на роботі, чоловік вже другий рік як помер, донька з онуком була у від`їзді, тож у квартирі були зовсім чужі люди, вони виносили меблі, одяг, техніку, посуд, тобто все, абсолютно все майно яке було в квартирі троє невідомих людей, зносили на перший поверх та кидали просто посеред двору.

Керував цією роботою чоловік за прізвищем ОСОБА_21 , він діяв від імені нової господарки квартири ОСОБА_22 , ОСОБА_19 запитала його, що вони роблять, він відповів, що це не її діло. Все майно було у доброму стані, серед речей було багато техніки, нової запечатаної, це і хлібопіч, і кухонний комбайн, і тостер, і міксер, і м`ясорубка, також майже новий телевізор, кондиціонер, пральна машина. Гарний посуд, добра білизна, дорогоцінності та гроші. ОСОБА_23 після смерті чоловіка працювала на двох, трьох роботах, вона заробляла гроші на судові тяжби, оплачувала адвокатів, роздавала борги, яких набрала і на суди і на поховання чоловіка. ОСОБА_19 достовірно відомо, що в квартирі були гроші, долари США, біля чотирьох тисяч, купюрами по 100, та гривні України біля двох тисяч, купюрами по 200. Сусіди, ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 знали про її біду, та і вона ділилася з усіма новинами, що відбувалися в її житті, особливо пов`язаних з квартирою.

Разом з ОСОБА_19 прийшла сусідка ОСОБА_18 , вона і зателефонувала ОСОБА_1 , що якісь люди зламали замки її квартири ввійшли без дозволу та попередження та повністю виносять все з квартири, викидаючи у двір. Наша сусідка ОСОБА_20 також була свідком цих подій. ОСОБА_23 приїхала зразу після дзвінка та викликала поліцію. Поліція також була присутня при винесенні майна, вони запропонували ОСОБА_27 під`їхати до Хмельницького відділення поліції та написати заяву. Вона так і зробила пішла до відділку, туди також приїхала надати показання нова господарка квартири ОСОБА_22 , а за цей час робітники загрузили речі у вантажне авто та вивезли у невідомому напрямку.

Своєю заявою ОСОБА_19 підтверджує, що багато років вона спілкується з родиною ОСОБА_23 , численно разів була в квартирі, була свідком події, що відбулася 18 липня 2020 року. Підтверджує, що матеріальний стан родини ОСОБА_23 був хороший, вони постійно всі працювали і у них був добре налаштований побут. Заперечує проти вказаного у відзиві ОСОБА_22 , що з квартири було вивезено сміття, наполягала, що з квартири були викинуті і врешті вивезене в доброму стані та нові речі, які належали ОСОБА_1 . Підтверджує, на момент вторгнення, людей нової господарки ОСОБА_22 , без попередження та дозволу, в квартирі АДРЕСА_3 , знаходились гроші ОСОБА_1 в доларах США біля чотирьох тисяч та в гривнях України, біля двох тисяч, які ОСОБА_19 та ОСОБА_20 показувала на передодні сама ОСОБА_28 .

Підтверджує, що при вивезенні майна Максимовської, представників ЖЄУ, ДЄЗУ чи інших владних повноважень не було, Акт вивезення речей не складався. Речі, з квартири АДРЕСА_1 виносилися та вивозилися без запису, без Акту та без свідків, ОСОБА_19 була небажаним свідком.

Судом критично оцінюється твердження про наявність в квартирі грошових коштів та майна, оскільки жодних достовірних доказів цьому не надано: факт отримання коштів в певному розмірі, фактичне наявність конкретно визначеного майна та його вартості (накладні, чеки, гарантійні талони тощо).

Крім того, у ст. ст. 90 - 93 ЦПК встановлено спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає їх виклик у судове засідання з наданням права задати їм питання усім учасникам справи.

Відповідно до чч.2, 3 ст.67 ЦПК свідок зобов`язаний з`явитися до суду за викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. За відсутності заперечень учасників справи свідок може брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд може дозволити свідку брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції незалежно від заперечень учасників справи, якщо свідок не може з`явитися до суду через хворобу, похилий вік, інвалідність або з інших поважних причин.

У разі неможливості прибуття до суду та участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції за викликом суду свідок зобов`язаний завчасно повідомити про це суд.

Надання показань свідків шляхом посвідчення нотаріусом або завірених за місцем проживання начальником дільниці (як в цій справі) не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи ставити питання свідкам стосовно обставин справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.43 ЦПК учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.

Клопотання про допит свідків було задоволено судом, але свідки в судовому засіданні не допитувалися.

За викладених обставин позов підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що постановою Верховного суду від 23 жовтня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси за 01 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2017 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_12 та ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення скасовано, у задоволенні зустрічного позову у цій частині відмовлено.

Тобто житлові права позивача було поновлено. Доказів не проживання позивача в квартирі до суду не надано.

Згідно талонам повідомлення №017956 від 18.07.2020 р. та № 017988 від 13.08.2020 р. позивач зверталася до Хмельницького ВП Малиновського ВП за захистом своїх житлових прав.

За викладених обставин суд також вважає, що строки позовної давності при зверненні до суду позивачем не було пропущено.

Згідно ст. 14 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом 1 місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя.

Статтею 47 Конституції України передбачено і закріплено право кожного на житло, за якою ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Дотримання положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та практики Європейського суду з прав людини є необхідними в демократичному суспільстві.

Відповідно до ст. 109 Житлового кодексу Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. У такому разі виселення є підставою для надання відповідним особам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Колегією суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду справі проведено системний аналіз вище зазначених положень законодавства. Надаючи висновок по справі колегія суддів виходила з того що вирішуючи справу про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення, суди повинні були застосувати як статтю 40 Закону України «Про іпотеку», так і статтю 109 ЖК Української PCP та виходити з того, що особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Відповідно до ст. 2 ЦК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За правилами ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 ЦПК України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно зі ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 76, 81, 88, 263, 265, 268, 272, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, СУД

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за участю третьої особи: Центру соціальних служб Одеської міської ради, Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації ОМР про вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням, реєстрацію місця проживання, повернення безпідставно набутого майна та коштів задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ), малолітнього ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) в квартиру АДРЕСА_1 .

Встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого воно, після набрання ним законної сили, є підставою для реєстрації ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ), малолітнього ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) по АДРЕСА_2 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в рівних частках на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_16 сплачений судовий збір в сумі 1816,0 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду в повному обсязі складено 13 липня 2022 року.

СУДДЯ В. К. Гуревський