ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/356/21 Номер провадження 22-ц/814/1938/22Головуючий у 1-й інстанції Богдан М.В. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

розглянувши в м.Полтаві цивільну справу за позовом адвоката Коротуна Володимира Ілліча в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики

за апеляційною скаргою адвоката Коротуна Володимира Ілліча в інтересах ОСОБА_1

на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 13 вересня 2021 року, прийнятого під головуванням судді Богдан М.В. в м.Харкові, -

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року адвокат Коротун В.І. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до районного суду з даним позовом. Зазначав, що згідно з розпискою, як підтвердження наявного зобов`язання, 12.10.2020 року ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 рівними частками грошові кошти в сумі 50 000 грн. протягом півроку рівними платежами у розмірі по 8 330 грн., починаючи з 15.11.2020 року по 15.04.2021 року.

Проте після настання дати повернення першої частини боргу, відповідач свої зобов`язання не виконав та подальші платежі, обумовлені розпискою, ОСОБА_2 не здійснив.

Посилаючись на вище зазначені обставини, просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у сумі 50 000 грн та судові витрати.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 13 вересня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано не доведеністю позовних вимог.

Рішення оскаржив адвокат Коротун В.І. в інтересах ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та у хвалити нове, яким задовільнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частини четверта, шоста статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України). Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК України).

Розпорядженням Верховного суду України від 25.03.2022 року №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність Харківського апеляційного суду. Справу передано на розгляд до Полтавського апеляційного суду.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до розписки, ОСОБА_2 зобов`язався віддати ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 50000,00 грн. рівними частками у розмірі 8330,00 грн. в місяць протягом півроку за електроінструмент, починаючи з 15.11.2020 року. Розписка складена 12.10.2020 року в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 24).

Районний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, своє рішення мотивував тим, що розписка, надана відповідачем позивачу про зобов`язання повернути грошові кошти не відповідає вимогам чинного законодавства, що пред`являється до договорів позики, а саме: розписка не містить посилання на факт передання грошових коштів, а умови повернення коштів є суперечливими.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором ( ч.1ст.1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046,1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Суд першої інстанції, аналізуючи зібрані у справі докази, не встановив факту передання коштів за розпискою та дійшов обґрунтованого висновку, що вона не містить відомостей щодо отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів чи іншої речі саме у борг.

Зазначений висновок узгоджується з постановою Верховного Суду від 18 квітня 2018р. у справі № 165/325/17.

Правова природа договору, укладеного згідно з пред`явленою суду розпискою, суперечить ст. 1049 ЦК України, адже за договором позики позикодавець передає грошові кошти або річ, визначену родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти у такій самі сумі або річ, такого самого роду та такої самої якості.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , районний суд виходив із того, що правовідносини сторін за своєю юридичною природою не є позиковими, оскільки не доведено факт отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів за розпискою в позику, тобто у власність, як це передбачено статтею 1046 ЦК України.

За вказаних обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності між сторонами позикових зобов`язань.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Коротуна Володимира Ілліча в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 13 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14.07.2022 року.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна