Справа № 2-4419/11
Провадження № 6/758/49/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2022 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «АвтоБізнес Україниа», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2020 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як боржники, звернулись до суду із заявою, в якій просять визнати такими, що не підлягають виконанню: 1) виконавчий лист № 2-4419/11, виданий 21.08.2012 р. Подільським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ Експобанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 284 005,89 грн., судовий збір у розмірі 1 700,0 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,0 грн.; 2) виконавчий лист № 2-4419/11, виданий 21.08.2012 р. Подільським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ Експобанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 284 005,89 грн., судовий збір у розмірі 1 700,0 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,0 грн.

Заява мотивована тим, що рішенням Подільського районного суду м.Києва від 19.06.2012 р. було задоволено позов ПАТ «КБ «Експобанк» та стягнуто в солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ТОВ «АвтоБізнес Україна» заборгованість за кредитним договором № 258/АК-2007 від 11.12.2007 р. з вирішенням питання про розподіл судових витрат. На підставі даного рішення 21.08.2012 р. районним судом видано виконавчі листи, які з 18.05.2016 р. і по теперішній час перебувають на виконанні в Подільському районному відділі державної виконавчої служби м.Києва. 03.02.2020 р ухвалою Подільського районного суду м.Києва замінено сторону виконавчого провадження - стягувача ПАТ «КБ «Експобанк» на правонаступника - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», який за договором № 022020 від 06.02.2020 р. відступив право вимоги за вищевказаним кредитним договором новому кредитору - ОСОБА_3 . Боржниками 17.06.2020 р. виконано зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором в повному обсязі, на підставі чого отримано довідку про відсутність заборгованості від 17.06.2020 р. за вих.№ б/н. Зазначають, що стягнення за виконавчим документом є неприпустимим та порушує права боржника. Посилаючись на те, що зобов`язання припинено виконанням, у стягувача відсутні будь-які вимоги до боржників по кредитному договору, заявники вважають, що видані районним судом виконавчі листи є такими, що не підлягають виконанню.

Зазначена вище заява разом із цивільною справою № 2-4419/11 була передана головуючому судді 11.10.2021 р.

Заявники в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог закону, 27.09.2022 р. через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи без їх участі, в яких підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити.

Заінтересована особа-1 - боржник ТОВ «АвтоБізнес Україна», будучи у встановленому законом порядку повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомлено, заяв по суті справи та з процесуальних питань не подано.

Заінтересована особа-3 - стягувач ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, 21.09.2022 р. представником Товариства засобами поштового зв`язку подана заява про розгляд справи за його відсутності, в якій просить задовольнити в повному обсязі заявлені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимоги.

До початку судового засідання представник заінтересованої особи-3 ОСОБА_3 - ОСОБА_4 (за довіреністю від 04.02.2020 р.) подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просить заявлені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ст.432 ч.3 ЦПК України неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви, в зв`язку з чим суд судовий розгляд проведений за відсутності учасників справи.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Встановлено, що рішенням Подільського районного судум.Києва від 19 червня 2012 р. у цивільній справі № 2-4419/11 було частково задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» та стягнуто солідарно, з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобізнес Україна» на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» заборгованість за кредитним договором № 258/АК-2007 від 11.12.2007 р. в сумі 284 005,89 грн., а також вирішено питання судових витрат: стягнуто з відповідачів солідарно судовий збір в сумі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

21.08.2012 р. районним судом на підставі вищевказаного рішення ПАТ «КБ «Експобанк», як стягувачу, видані виконавчі листи № 2-4419/11.

Як вбачається з матеріалів заяви, державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ м.Києва постановою від 27.04.2016 р. було відкрито виконавче провадження ВП 50958487 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4419/11, виданого Подільським районним судом м.Києва 21.08.2012 р., про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Експобанк» суми заборгованості, а постановою від 13.05.2016 р. державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ м.Києва було відкрито виконавче провадження ВП 51061746 з примусового виконання № 2-4419/11, виданого Подільським районним судом м.Києва 21.08.2012 р., щодо боржника ОСОБА_5 .

Згідно наданих боржниками ОСОБА_5 та ОСОБА_2 до заяви документів, дані виконавчі провадження не закінчені, стягувачем за ними є ПАТ «КБ «Експобанк».

Між тим, в матеріалах цивільної справи 2-4419/11 міститься ухвала Подільського районного суду м.Києва від 03 лютого 2020 р., якою розглянута заява ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», заінтересовані особи: ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ТОВ «Автобізнес Україна», Подільський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві про заміну сторони виконавчого провадження та замінено стягувача ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» його правонаступником - ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

В матеріалах цивільної справи 2-4419/11 також міститься ухвала Подільського районного суду м.Києва від 09 липня 2021 року, якою була задоволена заява ОСОБА_3 про заміну сторони виконавчого провадження та замінено стягувача у виконавчих провадженнях з примусового виконання виконавчих листів №2-4419/11, що видані Подільським районним судом міста Києва, відносно боржників ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «АвтоБізнез Україна», про стягнення заборгованості за кредитним договором №258/АК-2007 на його правонаступника - ОСОБА_3 .

Звертаючись до суду з даною заявою, боржники, як на підставу для її задоволення, посилаються на те, що ними повністю виконано обов`язок за кредитним договором перед новим кредитором, що підтверджується довідкою ОСОБА_3 за вих.№ б/н від 17.06.2020 р., а тому вважають, що виконавчі листи є такими, що не підлягають виконанню.

Перевіряючи твердження боржників, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.124 ч.5 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

За змістом ч.ч.1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Зі змісту вказаних норм даного Закону слідує, що особа може виконати рішення суду добровільно до моменту надходження виконавчого листа до державного або приватного виконавця та відкриття виконавчого провадження. Отже, добровільне виконання рішення має місце лише поза межами виконавчого провадження.

При цьому, Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає надання боржнику строку на добровільне виконання рішення суду з моменту відкриття виконавчого провадження, а тому добровільне виконання виконавчого документа можливе лише до моменту відкриття виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій.

Відповідно до статті 432 ЦПК України, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або 3) з інших причин.

Аналіз змісту вищезазначеної правової норми свідчить про те, що можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню передбачена, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11.

Згідно частини 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 599-601, 603-606 ЦК України).

Отже, матеріально-правовою підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є сплата боргу поза межами виконавчого провадження, у зв`язку з чим, у боржника відсутній обов`язок з виконання виконавчого листа, виданого на підставі судового рішення.

У разі, якщо виконання зобов`язання за судовим рішенням відбулося в межах виконавчого провадження, стягувач має право подати до виконавця письмову заяву про повернення виконавчого документа, на підставі якої виконавець виносить постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, сплата боржником боргу, яка відбулась вже у відкритому виконавчому провадженні, не може бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

З урахуванням вищезазначеного, суд не приймає до уваги наведені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у заяві доводи про те, що припинення обов`язку боржника за виконавчим документом у зв`язку зі сплатою боргу є достатньою підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки таке погашення заборгованості відбулось вже під час здійснення виконавчих дій з примусового виконання судового рішення в межах відкритого виконавчого провадження, що може слугувати підставою для повернення виконавчого документу у разі надходження відповідної заяви стягувача, закінчення виконавчого провадження на підставі повного фактичного виконання судового рішення у разі наявності відповідних доказів, проте не може бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Тим самим, ОСОБА_3 , як новий стягувач, вправі подати у встановленому законом порядку відповідну заяву до державного виконавця, в провадженні якого перебувають виконавчі провадження ВП 50958487 та ВП 51061746, для вирішення питання відповідно до вимог ст.37 ч.1 п.1 Закону України «Про виконавче провадження» про повернення виконавчого документа стягувачу.

Жодних інших, визначених ст.432 ЦПК України підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заявниками не зазначено.

За таких обставин, оскільки судом не встановлено передбачених ч.2 ст. 432 ЦПК України підстав, за наявності яких виконавчий лист може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.258-260, 261, 353-355, 432 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «АвтоБізнес Україниа», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду м.Києва з подачею апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому копія ухвали не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складений 27.10.2022 р.

СуддяН. М. Ларіонова