Справа № 352/128/22
Провадження № 2/352/311/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої - судді Хоминець М.М.

з участю секретаря Гундич Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Костів Іван Ярославович, до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей Угринівської ОТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, -

в с т а н о в и в:

Представник позивача - адвокат Костів І.Я. 27.01.2022 р. звернувся до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Після уточнення позову 20.04.2022 р. просив надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дочки сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України до Республіки Австрія без згоди батька ОСОБА_2 у супроводі матері ОСОБА_1 строком на один рік з моменту набрання судовим рішенням законної сили.

Ухвалою суду від 01.02.2022 р. відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання у рамках її розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 12.05.2022 р. підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Заявлений позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб розірвано на підставі рішення Черемушкінського районного суду м. Москви (РФ) від 10.08.2015 р. Після розірвання шлюбу з відповідачем позивачка з дитиною повернулись в Україну, де проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка є громадянкою України, дочка сторін ОСОБА_3 22.08.2016 р. набула громадянство України відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про громадянство України» та є громадянкою України з моменту народження. 10.06.2021 р. позивачка вийшла заміж за громадянина Республіки Австрія ОСОБА_5 та хоче, щоб дочка поїхала з нею в Австрію. Однак, відповідач не надає такого дозволу.

Позивачка та її представник у судове засідання не з`явились, представник позивача подав суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задоволити, не заперечував щодо заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 , який є громадянином Росії, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у судове засідання не викликався, оскільки суд був позбавлений можливості в умовах воєнного стану у зв'язку із військовою агресією Росії проти України та припиненням міждержавних відносин належно повідомити відповідача про судовий розгляд даної цивільної справи у порядку, передбаченому Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 р. За таких обставин суд постановив провести заочний розгляд справи.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив справу розглядати у його відсутності, при ухваленні рішення просив врахувати інтереси малолітньої дочки сторін.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що сторони - позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 - з 01.08.2008 р. перебували у шлюбі, зареєстрованому Гагарінським відділом ЗАГС Управління ЗАГС Москви (Російська Федерація), що підтверджується засвідченою копією свідоцтва про одруження з перекладом (а.с.10-11).

У шлюбі сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12-14).

Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Черемушкінського районного суду м. Москви (РФ) від 10.08.2015 р., яке набрало законної сили згідно апеляційної ухвали Московського міського суду від 18.12.2015 р. (а.с.16-26). Вказаним судовим рішенням визначено місце проживання малолітньої дочки сторін з матір`ю ОСОБА_1 . На підставі вказаного судового рішення позивачка 19.02.2016 р. отримала свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.27-29).

Після розірвання шлюбу з відповідачем позивачка з малолітньою дитиною повернулись в Україну, де проживають за адресою реєстрації місця проживання позивачки: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідною довідкою Угринівської сільської ради (а.с.9).

Позивачка є громадянкою України, що підтверджується засвідченою копією її паспорту (а.с.7).

Малолітня дочка сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Москва (РФ), 22.08.2016 р. набула громадянство України відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про громадянство України» та є громадянкою України з 05.06.2009 р. Вказана обставина підтверджується засвідченою копією довідки УДМС України в Івано-Франківській № 3724 від 22.08.2016 р. (а.с.30).

Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Частиною 8 вказаної норми передбачено, що особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Частиною 1 ст.16 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

У відповідності з вимогами ст.66 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини.

10.06.2021 р. позивачка вийшла заміж за громадянина Республіки Австрія ОСОБА_5 та поміняла прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » (а.с.48). Позивачка має намір поїхати з дочкою в Австрію. Однак, відповідач не надає такого дозволу.

У зв'язку з цим порушено право малолітньої ОСОБА_3 на залишення своєї країни та повернення додому.

У відповідності до ч.2 ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно вимог ч.1 ст.9, ч.2 ст.10 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини; поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну.

У відповідності з вимогами ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 р. № 724), перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують; згідно пп.2 п.4 Правил виїзд дитини віком до 16 років за межі України у супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно ч.2 ст.154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень.

З урахуванням вказаних норм міжнародного права та національного законодавства, враховуючи інтереси малолітньої дочки сторін, закордонна поїздка якої лише сприятиме її розумовому, духовному та фізичному розвитку, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову.

На підставі наведеного, відповідно до ч.2 ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, ст. 3, 9, 10 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст.313 ЦК України, ст.154 СК України, ст. 16, 66 Закону України «Про міжнародне приватне право», Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 р. № 724), керуючись ст. 263-265, 282 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Костів Іван Ярославович, до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей Угринівської ОТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, задоволити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Республіки Австрія малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 строком на один рік з моменту набрання судовим рішенням законної сили.

Заочне рішення може бути переглянуте Тисменицьким районним судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_10 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

Третя особа: служба у справах дітей Угринівської ОТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області, с. Угринів, вул. Польова, 1, Івано-Франківського району Івано-Франківської області.

Повне судове рішення складено 15.06.2022 р.

Суддя Марія ХОМИНЕЦЬ