Дата документу 13.07.2022 Справа № 321/493/21
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 321/493/21 Головуючий у 1-й інстанції: Ігнатьєв Д.П.
Провадження №22-ц/807/429/22 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Камалової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Миколаєнко Олени Василівни на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 24 вересня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Михайлівська державна нотаріальна контора Запорізької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Михайлівська державна нотаріальна контора Запорізької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову зазначила, що позивач є донькою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя йому належала частка квартири АДРЕСА_1 .

Іншими співвласниками на праві спільної сумісної власності на квартиру були: його дружина, мати позивача та відповідача ОСОБА_4 , відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_5 (дошлюбне прізівище ). Зазначена квартира належали їм на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 17 вересня 1997 року відділом комунальної власності та приватизації Михайлівської держадміністрації Таким чином, кожному із співвласників належало по ј частці у праві власності на зазначену квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача та відповідача ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилась спадщина на ј частку квартири АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями першої черги за законом в рівних частках були чоловік померлої ОСОБА_3 , та її діти позивач та відповідач .

Чоловік померлої ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 фактично прийняли спадщину, так як були зареєстровані та проживали зі спадкодавцем на день його смерті. Позивачем також було прийнято спадщину шляхом подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини.

ОСОБА_3 не встиг оформити своє право на спадкове майно, так як помер ІНФОРМАЦІЯ_1 до спливу шестимісячного строку.

Враховуючи ту обставину, що батько фактично прийняв спадщину після смерті своєї дружини, то його частка складає 1/3 квартири.

Отже, після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями першої черги після смерті батька є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 .

Позивач постійно проживає та працює в Польщі, а через світову пандемію СОVID-19 кордони країн тривалий час були зачинені. Польська влада заборонила в`їзд та виїзд за межі держави, тому вона не мала змоги залишити територію Польщі.

З метою оформлення своїх спадкових прав 01 грудня 2020 року позивач передала до України листа з заявою про прийняття спадщини, де в подальшому його було направлено до Михайлівської державної нотаріальної контори. Проте, листом вих. № 702/02-14 від 08 грудня 2020 року позивачу роз`яснено, що нею пропущено строк, встановлений законодавством для прийняття спадщини.

У зв`язку з чим позивач просила суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , крім того, визнати за нею право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 24 вересня 2021 року в задоволені позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 , представник, адвокат Миколаєнко Олена Василівна подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права, просила скасувати рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 24 вересня 2021 року і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції прийшов до помилковвого висновку, що позивачкою не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини. Судом першої інстанції не надано належної оцінки тій обставині, що світова пандемія і перебування позивача в іншій країні свідчить про поважність причини пропуску строку на прийняття спадщини. Зазначає, що поштовий зв`язок між країнами під час карантинних обмежень не підтримувався, так як на час карантину не функціонували авіа-та залізничні перевезення. Через тривале перебування за межами України, світову пандемію вона не мала можливості у встановлений законом шестимісячний строк подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Вважає, що підстави пропуску строку є поважними.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Булдигіна Марія Сергіївна зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала до суду належних і допустимих доказів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини. Також матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження періоду початку постійного проживання ОСОБА_1 за межами України, а також на підтвердження обставин, що унеможливлювали звернення позивача до нотаріуса або консульства України із заявою про прийняття спадщини у період з 08 травня 2020 року по 08 листопада 2020 року.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що вбачається з листа № 401/21.6-04-05 від 06 квітня 2021 року Михайлівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (с. Дніпро), актова запись про смерть № 120 (т.1 а.с.43).

ОСОБА_3 є батьком позивача до зміни прізвища ( ОСОБА_5 ), що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 , видане 25 лютого 1969 року, актовий запис № 36; свідоцтвом про одруження Серії НОМЕР_2 , видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Запоріжжя 05 грудня 2003 року, актовий запис № 463; свідоцтвом про зміну імені Серії НОМЕР_3 , видане Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 31 липня 2013 року, актовий запис № 18 (т.1 а.с.10-12).

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 є дочкою та спадкоємцем першої черги після смерті свого батька - ОСОБА_3 .

Після смерті батька ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

Заповіту ОСОБА_3 за життя не складав.

З метою прийняття спадщини після померлого батька та з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно позивач звернулася до державного нотаріуса Михайлівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини від 01 грудня 2020 року (т.1 а.с.18).

Дану заяву про прийняття спадщини від 01 грудня 2020 року позивач до державного нотаріуса направила поштою 01 грудня 2020 року, про що свідчить фіскальний чек від 01 грудня 2020 року Акціонерного товариства «Укрпошта» (т.1 а.с. 18).

Як вбачається з повідомлення Державного нотаріуса Третьої Запорізької державної нотаріальної контори Трипольської К.К., Михайлівська державна нотаріальна контора повідомила, що заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , отримана нею 08 грудня 2020 року, зареєстрована за вхідним № 392/02-14, заява зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справи за № 368, заведено спадкову справу за № 140/2020. Також, державний нотаріус повідомила позивача, що ця заява надійшла після спливу шестимісячного строку, достатнього для прийняття спадщини, передбаченого ст. 1272 КЦ України, а тому не може бути врахована як факт прийняття позивачем спадщини (т.1 а.с.86).

Як вбачається із Спадкової справи № 140/2020 заведена після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведеної 08 грудня 2020 року, із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 до державного нотаріуса Михайлівської державної міської нотаріальної контори Запорізької області звернувся ОСОБА_2 , син померлого ОСОБА_3 (т.1 а.с.83-83).

Із повідомлення начальника відділу «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Михайлівської селищної ради від 13 листопада 2020 року за вих. № 1279, вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за відомостями відділу «Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Михайлівської селищної ради», станом на 13 листопада 2020 року значиться знятим із реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 такий, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день смерті ОСОБА_3 за вказаною адресою був зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.1 а.с. 87 на звороті).

Отже, до кола спадкоємців першої черги за законом входять діти спадкодавця ОСОБА_3 позивач у справі ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 .

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При цьому, зазначені обставини мали існувати протягом всього строку для прийняття спадщини безпереревно.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 і підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 лютого 2018 року у справі № 318/1037/15-ц (провадження № 61-4630св18), від 21 жовтня 2019 року у справі № 662/1724/18 (провадження № 61-9300св19), від 24 січня 2020 року у справі № 192/1663/17 (провадження № 61-7193св19), від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18

Поважними причинами пропуску строку визначаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна:3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними;4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних сил України; 5) необізнанність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, визначеного статтею 1270 ЦК України, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених фактичних обставин.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач ОСОБА_1 поважність пропуску строку на прийняття спадщини після ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що вона постійно проживає та працює в Польщі, а тому не мала можлтвості приїхати в Україну. Вона лише побувала на похованні батька і одразу повернулася до Польщі. Також посилаєтьсяч, що через світову пандемію COVID-19 тривалий час кордони наших країн було зачинено, польська влада заборонила в`їзд за межі держави, через дані обставини вона також не мала змоги залишити територію Польщі. Окрім того позивач намагалася отримати карту побуту для офіційного перебування та працевлаштування у Польщі, тому для цього необхідне постійне перебування на території Польщі. З цих підстав вона також не могла виїхати в Україну.

Водночас з наявних в матеріалах справи доказів, наданих позивачем ( копії сторінок паспорта громадянина України та копіїї договорів підряду) не вбачається за можливим встановити факт постійного перебування позивачки за межами України в період з 08 травня 2020 року ( день відкриття спадщини) по 08 листопада 2020 року ( останній день строку для прийняття спадщини).

З паспорту громадянина України для виїзду за кордон Серії НОМЕР_4 , виданого 28 серпня 2017 року вбачається, що позивач неодноразово в`їжджала на територію Польщі та виїжджала з неї. Остання відмітка про в`їзд на територію Польщі датована 10 лютого 2020 року (т.1 а.с. 22).

Проте, позивач зазначає, що вона особисто була присутня на похованні спадкодавця, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після поховань повернулася у Польщу. Проте, в закордонному паспорті містяться неповні дані щодо в`їзду та території Польщі та виїзду з території Польщі в Україну позивача.

Таким чином, доводи позивача, що остання після поховань батька терміново повернулася до Польщі не підтверджено належними доказами.

Отже, оскільки позивач особисто була присутня на похованні батька, протягом строку для прийняття спадщини перебувала на території України, тому могла звернуитися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Наявність трудових зобов`язань у позивача не виключає можливість прийняття спадщини, оскільки позивач взяла такі зобов`язання на себе добровільно, неможливість погодження відпустки для відвідання України позивачем не доведено, отже такі обставини не є непереборними.

Судом встановлено, що транспортне сполучення з Польщею в період з 08 травня 2020 року по 01 листопада 2020 року здійснювалося без істотних обмежень. Так, з 22 травня 2020 року було відкрито пунки пропуску на кордонах з Польщею, Угорщиною, Словаччиною, Румунією, ОСОБА_6 . При цьому, поштовий зв`язок між Україною та Польщею в період з 08 травня 2020 року по 08 листопада 2020 року діяв без будь-яких обмежень. Відповідно до приписів п.п.2.1 п. 2 та пп.3.5 п. 3 глави 10 розділу 11 « Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»№ 296/5 від 22 лютого 2012 року ( в редакції, яка була чинною в період з 08 травня по 08 листопада 2020 року) для прийняття спадщини не обов`язково спадкоємцю особисто з`являтися до нотаріуса. Для прийняття спадщини достатньо направити відповідну заяву.

Позивач саме таким чином ( поштою) направила до державного нотаріуса заяву про прийняття спадщини після померлого батька, однак зроблено це було після спливу шестимясячного строку для прийняття спадщини.

При цьому, позивачем не надано беззаперечного доказу неможливості в період з 08 травня по 08 листопада 2020 року направити з території Польщі до державного нотаріуса Михайлівської державної нотаріальної контори поштою заяви про прийняття спадщини після померлого батька.

Отже, ОСОБА_1 ненадала належних доказів на підтвердження обставин, що унеможливили її звернення до нотаріуса або до консульства України із заявою про прийняття спадщини.

Стосовно посилань позивача на світову пандемію COVID-19, то слід зазначити, що транспортне сполучення протягом строку для прийняття спадщини діяло, поштовий зв`язок обмежений не був, доказів лікування протягом спірного періоду позивач не надає, нотаріуси України працювали без обмежень.

Посилання на ту обставину, що позивач намагалася отримати карту побуту для офіційного перебуваня та працевлаштування в Польщі для цього вона повинна була постійно перебувати на територорії Польщі, тому позивач не могла виїхати в Україну не заслуговують на увагу.

Таким чином, матеріали справи не містять належних та беззаперечних доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця позивача на вчинення таких дій.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон, що позивач неодноразово в`їджала на територію Польщі та виїжджала з неї. 13 жовтня 2020 року позивач отримала карту побуту. Тобто, вже після 13 жовтня 2020 року відпала підстава, на яку посилається апелянт обгрунтування неможливості з`явитися в України через необхідність отримання карту побуту. 08 листопада 2020 року був останнім днем строку для пийняття спадщини.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 « Про судову практику в справах про спадкування», визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщинук в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернутись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Визнання права власності на спадщину можливе у випадку прийняття такої спадщини позивачем. В даному випадку, суд першої істанції прийшов до вірного висновку, що позивач не може вважатися такою, яка прийняла спадщину.

Отже, право на спадщину у позивача може виникнути виключно після визначення їй додаткового строку для прийнячття спадщини за умови, що протягом такого строку вона звернеться з відповідною заявою до нотаріуса.

При цьому, слід також зауважити, що визнання права власності на спадкове майно допускається тільки в тому випадку, коли можливість нотаріального оформлення відповідних прав відсутня. Отже, вирішення питання про визнання права власності у цій справі є передчасним.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана відповідна правова оцінка обгрунтовано викладена в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення прийняті з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Згідно з ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, тому підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Миколаєнко Олени Василівни залишити без задоволення.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 24 вересня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 15 липня 2022 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.