Справа № 484/1904/22
Провадження № 2/484/830/22
Рішення

іменем України

03.10.2022 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Максютенко О.А.

секретаря судового засідання Завірюха В.Ю.

представник позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких», про розірвання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), повернення земельних ділянок, стягнення орендної плати

встановив

01.07.2022 року представик ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про розірвання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), повернення земельних ділянок та стягнення плати за користування.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником земельних ділянок з кастовими номерами :01:000:0998 площею 1.3184 га; :01:000:1001 площею 2.5345 га, а всього 3.8529 га, які розташовані в межах Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (нині Первомайська міська рада).

12.05.2016 року позивач уклав договори про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису). Відповідно до умов яких позивач надав належну йому земельну ділянку, розташовану за в межах Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області загальною площею 3.8529 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, землекористувачу ТОВ «Агрофірма Корнацьких» для сільськогосподарських потреб строком на 50 років. Вказані договори було підписано сторонами та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексні номери 60912988 та 60853943 відповідно.

Відповідно до умов договорів у землекористувача ТОВ «Агрофірма Корнацьких» виник обов`язок щодо сплати грошових коштів за користування земельними ділянками.

В порушення вимог п. 2.4. Договору передбачено, що плата вноситься щорічно до 26 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по відповідній виплаті. У разі невнесення плати за землю у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0.3% несплаченої суми за кожний день прострочення.

Відповідач умови договорів систематично порушує, так як не виплачує кошти користування земельними ділянками за 2020-2021 роки.

Після звернення до відповідача про виплату плати за користування земельними ділянками відповідач в квітні 2021 року виплатив позивачу плату за користування землею за 2020 рік.

Посилаючись на викладене вище, позивач просила суд розірвати договори про встановлення права користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), укладені 12 травня 2016 року, відповідно яких ТОВ «Агрофврма Корнацьких» надано в користування на 50 років земельні ділянки. Зобов`язати відповідача повернути земельні ділянки та стягнути з відповідача за 2021 рік плату за користування земельними ділянками в сумі 3434.22 грн та 3% пені за прострочення виплати з 27.12.2021 року по 27.06.2022 рік в сумі 1875.08 грн.

05.07.2022 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до підготовчого судового засідання.

03.08.2022 року ухвалою суду витребувано докази у справі, а саме спірні договори від 12.05.2016 року про право користування земельними ділянками.

25.08.2022 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити посилаючись на викладене в позовній заяві.

Директор ТОВ «Агрофірма Крнацьких» до суду надав відзив на позов, де просить відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що момент виникнення у емфітевта права користування земельною ділянкою є державна реєстрація такого права. Відповідно до п.3.2 оскаржуваних договорів користувач має право приступити до використання земельних ділянок тільки після реєстрації права користування земельною ділянкою у встановленому законом порядку. Право користування земельними ділянками у відповідача виникло 08.20.2021 року та 05.10.2021 року відповідно. В квітні 2021 року позивачу було виплачено плату за користування земельними ділянками, тому вважає, що нарахування за 2021 рік пені 3% у розмірі 1875.08 грн є безпідставним.

Представник відповідача надав суду заяву про слухання справи у відсутність представника відповідача, позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні.

Суд, заслухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи дійшов наступного.

Судом встановлено що, 12 травня 2016 року між ОСОБА_2 (власником), з однієї сторони, та Товариством з обмежаною відповідальністю (землекористувач), з другої сторони, укладено два договори про встановлення права користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) на земельну ділянку розміром 2.5345 га кадастровий номер :01:000:1001 та земельну ділянку площею 1.3184 га кадастровий номер :01:000:1001, що належать позивачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.06.2013 року індексний номер: 4607325 та 4607232 відповідно.

Умови договорів укладених 12.05.2016 року є тотожніми.

Договор б/н від 12.05.2016 року на земельну ділянку площею 2.5345 га кадастровий номер :01:000:1001 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.10.2021 року.

Договор б/н від 12.05.2016 року на земельну ділянку площею 1.3184 га кадастровий номер :01:000:0998 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.10.2021 року.

Згідно пунктів 1 вказаних договорів, власник надав в користування землекористувачу земельні ділянки, розташовані на території Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області за межами населеного пункту з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, щодо яких власник передає землекористувачу права володіння та користування для сільськогосподарських потреб.

Згідно п. 3.1, п.3.2 договорів, земельні ділянки передаються власником землекористувачу у користування на строк 50 років. Користувач має право приступити до використання земельних ділянок тільки після реєстрації права користування земельними ділянками.

Відповідно до п. 2.2 договорів, землекористувач зобов`язаний щорічно сплачувати власнику плату за користування земельними ділянками, за земельну ділянку площею 2.5345 га 2521.87 грн та за земельну ділянку площею 1.3184 га 1672.79 грн.

П.2.4 Договорів встановлено, що плата вноситься щорічно до 26 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по відповідній платі.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

З огляду на приписи ч. 1 ст. 628 ЦК України, відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 407 ЦК України та ч. 1 ст. 102-1 ЗК України, єдиною підставою виникнення емфітевзису закон називає договір між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Згідно з частиною першою статті 102-1 ЗК України, право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України. Укладення договорів про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови здійснюється відповідно до ЦК України з урахуванням вимог Земельного Кодексу України.

За змістом ч. 1 ст. 407 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (далі - землекористувач).

Відповідно, сторонами договору емфітевзису є власник земельної ділянки будь-якої форми власності (приватної, державної, комунальної) з одного боку та особа, яка виявила бажання користуватися земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевт, землекористувач).

Згідно ч. 1 та 2 ст. 409 ЦК України, власник земельної ділянки має право вимагати від землекористувача використання її за призначенням, встановленим у договорі.

Власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.

Закріплений в ч. 2 ст. 410 ЦК України, обов`язок землекористувача вносити плату за користування земельною ділянкою, а також інші платежі, встановлені законом.

Так, за змістом ч. 1 ст. 526 ЦПК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» - позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Таким чином, частина друга статті 651 ЦК України дозволяє розірвання договору лише тоді, коли порушення має істотний характер, оскільки має дотримуватися принцип пропорційності порушення і відповідальності.

Вказане кореспондується із приписами ч. 2 ст. 412 ЦК України, згідно якої право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання позивача на те, що відповідачем не виконується п. 2.4 договорів, відповідно до яких землекористувач зобов`язаний щорічно вносити плату за користування земельними ділянками до 26 грудня того року, за який здійснюється розрахунок, а саме відповідач не розрахувався за користування земельними ділянками за 2021 рік, що на думку позивача є істотним порушенням умов договору, суд вважає недоведеним.

Позивачем не доведено того, що позивач значною мірою позбавляється того, на що розраховував при укладенні договору.

Відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків станом на 18.02.2022 року за період з 1 кварталу 2021 року по 4 квартал 2021 року містять дані про те, що відповідач подав відомості до контролюючого органу про виплату ОСОБА_2 в квітні 2021 року плати за користування земельними ділянками за спірними договорами в сумі 4864.72 грн.

Оскільки реєстрація земельних ділянок відбулась 05.0.2021 року та 10.10.2021 року відповідно, а тому і право користування та плати земельних ділянок у відповідача виникло саме з цієї дати.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 дійшов висновку, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 912/1385/17.

Отже, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац 2 частини 2 статті 651 ЦК України). Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Однак, в даному випадку позивачем по справі не доведено того, що позивач позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору.

Суд приходить до висновку, що за відсутності істотного порушення умов договору зі сторони відповідача, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору, відсутні підстави для розірвання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) на підставі статі 651 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив

в задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_2 , проживає за адресою АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (, знаходиться за адресою с. Секретарка Первомайського району Миколаївської області, вул. Центральна, 67).

Повний текст рішення складено 06.10.2022 року.

Суддя