Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №439/1752/21

Провадження № 2/439/78/22

18 жовтня 2022 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

у складі:

головуючого-судді: Петейчука Б.М.,

за участі секретаря

судового засідання: Ковальчук Н.І.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, і визнання права спільної сумісної власності, ухвалив таке рішення.

Позивач: ОСОБА_1 звернувся до Бродівського районного суду Львівської області з позовними вимогами до відповідача: ОСОБА_2 , в яких просить суд встановити юридичний факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без шлюбу за період, починаючи з 19 квітня 2017 року по 02 вересня 2021 року, за адресою: АДРЕСА_1 . Також просить суд визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності, у розмірі однієї другої частки у праві за кожним, на житлову квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач зазначає, що 19 квітня 2017 року між сторонами розірвано шлюб. Підставою прийняття такого рішення слугували постійні сварки, що виникали між сторонами на фоні дрібних побутових непорозумінь. Рішення про розлучення було спонтанним, позаяк між ними не вирішувались питання визначення місця проживання спільних дітей, поділ спільного майна.

Позивач вказує, що спонтанне розірвання шлюбу свідчить про емоційність прийняття такого. Останнє не мало на увазі реального припинення шлюбних відносин між сторонами. Після розірвання шлюбу сторони продовжували жити разом, вести спільне господарство. Витрати на утримання сім`ї йшли зі спільного бюджету. Сторони та їх спільні неповнолітні діти святкували сімейні свята, дні народження, проводили сімейний відпочинок, відвідували спільних друзів.

Позивач акцентує, що під час перебування у шлюбі вони придбали житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . Така квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Позивач звертає увагу, що після розірвання шлюбу сторони складали власні спільні заощадження. За роки заощаджень накопичилася достатня вагома сума. Проте у червні 2021 року ці грошові кошти зникли. На питання чи відомо відповідачці щось про це, остання відповідала, що вона придбала квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач наголошує, що право власності на такий об`єкт нерухомості визначений за позивачкою, однак придбаний за спільні кошти сторін. Домовитися щодо правового режиму такого нерухомого майна між сторонами не вдається можливим.

Стислий виклад позиції відповідача.

Відповідачка зазначає, що сторони перебували у шлюбі виключно у період часу, починаючи з 18 квітня 2003 року до 19 квітня 2017 року. Опісля шлюбні відносини між сторонами припинилися.

Відповідачка вказує, що для власних потреб із власних особистих грошових коштів нею придбано житлову квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Придбання об`єкта нерухомості відбулося вже після припинення шлюбних відносин між сторонами, а саме: 20 травня 2021 року. Право власності на таких об`єкт нерухомого майна належить відповідачці.

Відповідачка акцентує, що факт проживання сторін однією сім`єю після розірвання шлюбу не мав місця. Позивачем не надано жодних доказів, які стверджують про ведення спільного господарства, спільного бюджету та побуту.

Відповідачка звертає увагу, що після розлучення проживала з позивачем, позаяк не мала житла для окремого проживання. Однак взаємовідносини між сторонами мали сусідський характер. Спільні кошти сторонами витрачалися виключно із метою утримання спільних неповнолітніх дітей.

Відповідачка мотивує, що спірний об`єкт нерухомості придбаний нею за особисті кошти та грошові кошти її родини. Вона отримувала грошові кошти від родини у декілька етапів, а саме: у жовтні 2020 року від у матері: ОСОБА_3 у розмірі п`ять тисяч доларів США; у грудні 2020 року від у матері: ОСОБА_3 у розмірі п`ять тисяч доларів США; у лютому 2021 року у тітки: ОСОБА_4 у розмірі вісім тисяч доларів США.

Відтак, на думку відповідачки, сторони не проживали однією сім`єю як чоловік та жінка після фактичного розривання шлюбних відносин. Отже правовий режим майна, який набутий кожним зі сторін після розірвання шлюбу, не становить спільної сумісної власності.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

29 жовтня 2021 року - відкрито провадження у справі.

Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів, із моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками, подати відзив на позовну заяву.

Від представника відповідачки: адвоката ОСОБА_5 надійшла зустрічна позовна заява, в якій відповідачка звернулася з позовними вимогами до позивача про визнання договору-купівлі продажу недійсним. Ухвалою суду відмовлено в об`єднанні зустрічної позовної заяви разом із первісним позовом та ухвалено зустрічну заяву повернути відповідачці, роз`яснивши право звернутися до суду на загальних підставах.

Від представника відповідачки: адвоката Секретар Оксани Леонідівни надійшла відповідь на відзив, в якій відповідачка проти задоволення позовних вимог заперечила повністю. Вважає, що спірних об`єкт нерухомості не набув правового режиму майна подружжя, позаяк після розірвання шлюбу сім`ї між сторонами не існувало.

Від представника позивачка: адвоката Слободи Сергія Григоровича надійшла відповідь на відзив, в якому позивач позовні вимоги підтримав. Наголосив, що після фактичного розірвання шлюбу між сторонами сім`я продовжувала існувати. Спірний об`єкт нерухомості придбаний відповідачкою за спільний бюджет, а отже на нього поширюється правовий режим спільної сумісної власності.

10 лютого 2022 року - закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник: адвокат Слобода Сергій Григорович під час судового засідання позовні вимоги підтримали повністю, вважають їх підставними та просять суд їх задовольнити. Позивач додатково наголосив, що розірвання шлюбу не мало на меті реального припинення шлюбних відносин між сторонами. Опісля сторони продовжували жити однією сім`єю, мали спільний бюджет, разом проводили дозвілля. Проте відповідачка на власний розсуд розпорядилася спільними коштами та придбала спільний об`єкт нерухомості. Відтак таке майно набуло права спільної сумісної власності.

Відповідачка та її представник: адвокат Секретар Оксана Леонідівна під час судового засідання проти задоволення позовних вимог заперечили повністю, вважають їх безпідставними та просять суд відмовити у задоволенні таких. Відповідачка додатково наголосила, що після розірвання шлюбу вона продовжувала далі проживати з позивачем. Позаяк не мала іншого місця для проживання. Квартира, в якій проживали сторони, належала їм на праві спільної сумісної власності. Однак відповідачка вказує, що сімейні відносини між сторонами не існували після розірвання шлюбу. Бюджет та побут був окремий, сторони виключно солідарно несли витрати на утримання власних спільних неповнолітніх дітей. У подальшому накопичивши кошти для придбання власного житла, вона відчужила частку у спільному житлі сторін та придбала спірний об`єкт нерухомості. Останній придбаний виключно за її власні кошти та кошти її родини.

Свідок ОСОБА_3 під час судового засідання надала покази про те, що ОСОБА_2 є її дочкою. Свідок не проживала разом зі сторонами, проте знала, що відносини між ними були напруженими. Вона поїхала на заробітки закордон, де матеріально допомагала сторонам. Проте востаннє вона надавала грошові кошти виключно власній дочці у розмірі вісімнадцять тисяч доларів США.

Свідок ОСОБА_6 надала покази про те, що сторони є її сусідами, десь з 2016 року вона проживає з ними в одному дворі. Їй відомо, що сторони є військовослужбовцями. Інколи бачила спільні прогулянки сторін у дворі разом із дитиною. Особисто свідок із сторонами не спілкується.

Свідок ОСОБА_8 під час судового засідання надала покази про те, що відповідачка є її подругою, знає її десь із 2004 року. Свідку відомо про те, що сторони розлучилися. Спочатку вона думала, що формально. Однак потім зрозуміла, що розірвання шлюбу справжнє. Разом із ними святкували новорічну ніч у 2019 році, де вона знала, що сторони розлучені. Відповідачка вже давно хотіла придбати квартира для окремого проживання.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Доказами у справі встановлено, що рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2017 року (єдиний унікальний номер справи: 439/305/17) між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано шлюб, який зареєстрований 18 квітня 2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ізяславського районного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис за № 23, що підтверджується наданою суду для дослідження копією судового рішення (а.с. 13).

За час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей, а саме: син: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3 ; свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 21 березня 2014 року (а.с. 11-12).

Станом на 12 жовтня 2021 року у житловій квартирі за АДРЕСА_4 , зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Не зареєстрований, але фактично проживає ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою за № 1054 від 12 жовтня 2021 року, яка видана Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Імені Івана Богуна» (а.с. 17).

Суду надано на дослідження фотознімки на яких зображено: ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 ; ОСОБА_2 разом із дочкою: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_1 разом із дочкою: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Події, які зафіксовані на фотографіях, відбулися після розірвання шлюбу між сторонами, що підтверджується наданими суду на дослідження фотознімками (а.с. 23).

20 травня 2021 року ОСОБА_2 набула за договором купівлі-продажу серії НМС за № 696349 право власності на об`єкт нерухомості: житлову квартиру за АДРЕСА_5 , що підтверджується наданим суду на дослідження договором купівлі-продажу; Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності за № 257383587 від 20 травня 2021 року (а.с. 14-16).

На підтвердження наявності особистих грошових коштів для придбання спірного об`єкта нерухомості ОСОБА_2 надано суду: виписки з банківських рахунків щодо підтвердження наявної суми грошових коштів (а.с. 36-41).

Суд сприймає критично та не бере до уваги докази, а саме: довідки про доходи ОСОБА_1 за 2017-2021 роки (а.с. 18-22). Позаяк такі докази не містять жодної інформації щодо предмета доказування та з огляду на статтю 77 Цивільного процесуального кодексу України не підлягають доказуванню.

Мотиви суду.

Щодо встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою.

За нормативним змістом частини 2-4 статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Про утворення особами сім`ї може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Водночас Сімейне законодавство України визнає можливість створення сім`ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, свідчать положення статті 74 Сімейного кодексу України. Зокрема якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 Сімейного кодексу України.

До членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року за № 5-рп/99).

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

Варто наголосити, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (частина 2 статті 114 Сімейного кодексу України).

Із доказів у справі вбачається, що 19 квітня 2017 року судовим рішенням між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано шлюб. Таке судове рішення не оскаржувалося та набрало законної сили 03 травня 2017 року. Отже, шлюбні відносини між сторонами припинено, а сім`я перестала існувати вже 03 травня 2017 року.

Наявні докази у справі підтверджують виключно факт спільного проживання позивача: ОСОБА_1 та відповідачки: ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , після розірвання шлюбу між сторонами. Про існування факту спільного проживання сторін також стверджують свідки: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 . Ця обставина також визнається сторонами.

При цьому, доцільно враховувати, що житлова квартира за АДРЕСА_4 , належала сторонам на праві спільної сумісної власності. Себто як позивач, так і відповідачка мали законодавчо встановлене право на користування таким житловим приміщенням, а отже і на проживання в ньому.

Суд наголошує, що жодні докази у справі не підтверджують факту ведення сторонами спільного бюджету, побуту та існування взаємних обов`язків, які характерні для подружжя.

Покази свідків підтверджують виключно обставину спільного проживання сторін у одному житловому приміщенні. Фотознімки, які надані позивачем на дослідження, стверджують про проведення спільного часу батьків зі своєю дитиною, тобто належного виконання батьківських обов`язків сторонами щодо різностороннього розвитку дитини.

Твердження позивача щодо наявності у сторін спільного бюджету повністю спростовується наданими відповідачкою на дослідження виписками з банківських рахунків, а також показами свідка: ОСОБА_3 , які стверджують про роздільність сімейних бюджетів сторін.

Водночас, відповідачкою наголошувалося на тому, що після розірвання шлюбу спільні витрати сторони несли виключно щодо утримання спільних неповнолітніх дітей.

За таких обставин, судом встановлено, що після припинення шлюбних відносин за судовим рішенням, а саме: 03 травня 2017 року, у сторін не існувало спільного побуту, відсутній спільний бюджет, а також відсутні взаємні права та обов`язки, які характерні для подружжя. Відтак суд приходить до переконання, що після припинення шлюбних відносин за судовим рішенням між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сім`я припинилася та не продовжувала свої існування.

На переконання суду, позовні вимоги у частині: встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою, є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Щодо визнання права спільної сумісної власності та поділ майна подружжя.

За правилами пунктів 1-3 частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

-майно, набуте нею, ним до шлюбу;

-майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

-майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Вимогами статті 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини 03 травня 2017 року. Опісля сімейні стосунки перестали існувати.

Спірний об`єкт нерухомості, а саме: житлова квартира за АДРЕСА_5 , набута ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Такий об`єкт нерухомості придбаний за особисті кошти відповідачки. Суду не надано доказів того, що зазначений об`єкт нерухомості придбавався за спільні кошти сторін.

За таких обставин, встановивши, що спірний об`єкт нерухомо майна набутий ОСОБА_2 після припинення подружніх відносин між сторонами та не за спільні кошти сторін, суд вважає, що щодо такого майна не може бути застосований правовий режим права спільної сумісної власності. На спірний об`єкт нерухомості поширюється правовий режим права приватної власності відповідачки.

Отже, суд дійшов до думки, що позовні вимоги у цій частини також є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судового збору.

За нормативним змістом частини 1 та 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зокрема у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю, то судові витрати доцільно покласти на позивача.

Керуючись статтями 10, 81, 89, 206, 258-259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу і визнання права спільної сумісної власності, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 жовтня 2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Суддя Б.М. Петейчук