ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Гапонової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Фастів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, третя особа: Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач), третя особа: Державна казначейська служба України, у якому, згідно позовної заяви в редакції від 07.12.2021 року просив суд стягнути з відповідача на його користь за рахунок коштів державного бюджету України спричинену моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач являється пенсіонером за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» у редакції 1991 року, перебуває на обліку у відповідача. Пенсія призначалась позивачу у 2004 році у період перебування на посаді прокурора м. Біла Церква. Так, пенсія позивачу кілька разів перераховувалась.

Згодом у сторін виник спір щодо нарахування пенсії, що змусило ОСОБА_1 звертатись до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17.02.2021 року у справі №320/3667/20 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у нездійсненні перерахунку ОСОБА_1 пенсії за вислугу років як працівнику органів прокуратури України за заявою про перерахунок, направленої 4 березня 2020 року (датованої 3 березня 2020 року), згідно довідки прокуратури Київської області від 28 лютого 2020 року за №18Ф-85, у якій середня заробітна плата для перерахунку визначена у сумі 38442,68 грн.; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити ОСОБА_1 з 13.12.2019 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII на підставі довідки прокуратури Київської області від 28 лютого 2020 року за №18Ф-85 з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.

Вказане судове рішення набрало законної сили, проте, не виконане станом на дату подачі позову.

У той же час, як зазначає позивач, незаконними діями відповідача по нездійсненню перерахунку пенсії йому спричинено моральну шкоду.

Як вказує ОСОБА_1 , він працював у органах прокуратури понад 15 років, починав працювати ще в радянській прокуратурі. Пройшов шлях від стажиста, молодшого юриста до старшого радника юстиції. Працював помічником прокурора, слідчим, старшим слідчим, слідчим в особливо важливих справах, прокурором. Мав за цей період роботи численні заохочення по службі.

Із-за відданості професії пізно створив сім`ю та тільки ІНФОРМАЦІЯ_1 у нього народилася єдина донька ОСОБА_2 .

Після виходу на пенсію позивач сподівався мати впевненість у майбутньому, що і було у перші роки. Пізніше відповідач почав вчиняти незаконні дії по відношенню до ОСОБА_1 , що спричиняє страждань позивачу, принижує його честь та людську гідність.

На даний час рішення від 17.02.2021 року не виконується, причому, відповідач намагався оскаржити його із завідомою несплатою судового збору. Із формальних причин по невірному зазначенні РНОКПП позивача не виконується рішення та подано заяву про виправлення описки.

Для позивача є образливою ситуація із незаконним не перерахунком. Він заслужив свою пенсію чесною працею та не повинен її витребовувати.

Крім того, у березні-квітні 2021 року вся сім`я позивача хворіла на «COVID-19» і потребувала довготривалого лікування, а коштів не вистачало.

Розмір спричиненої йому моральної шкоди позивач оцінює у 1 000 000,00 грн. враховуючи дії відповідача по затримці розрахунку.

У поясненнях представника третьої особи зазначено, що жодних доказів, що саме дії відповідача спричинили позивачу моральну шкоду, не надано, а тому у задоволенні позову слід відмовити. При цьому, казначейство не є учасником спірних правовідносин та не володіє даними, що необхідні для правильного вирішення спору.

Відзиву на позовну заяву відповідач не надав.

У судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій підтримав позов та просив суд його задовольнити.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А. від 14.12.2021 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 31.08.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17.02.2021 року у справі № 320/3667/20 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у нездійсненні перерахунку ОСОБА_1 пенсії за вислугу років як працівнику органів прокуратури України за заявою про перерахунок, направленої 4 березня 2020 року (датованої 3 березня 2020 року), згідно довідки прокуратури Київської області від 28 лютого 2020 року за №18Ф-85, у якій середня заробітна плата для перерахунку визначена у сумі 38442,68 грн.; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити ОСОБА_1 з 13.12.2019 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII на підставі довідки прокуратури Київської області від 28 лютого 2020 року за №18Ф-85 з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії (а.с. 26-31).

Вказане рішення набрало законної сили 15.06.2021 року.

Як встановлено даним судовим рішенням, ОСОБА_1 є пенсіонером, якому призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІІ.

Прокуратурою Київської області видано ОСОБА_1 довідку від 28.02.2020 №18-ф-85 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою від 04.03.2020 про перерахунок йому пенсії згідно вказаної довідки прокуратури з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №657 від 30.08.2017 - з 06.09.2017.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 03.04.2020 №1674-3360/02-02/8-1000/20 позивачу повідомлено про відмову у перерахунку йому пенсії, оскільки після прийняття Конституційним Судом України рішення №7-р(ІІ)/2019 не було прийнято нормативно-правових актів щодо підвищення заробітної плати працівникам прокуратури.

За умовами ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, факт неправомірності дій ГУ ПФУ у Київській обл. було встановлено під час розгляду справи № 320/3667/20 і в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України доведенню не підлягає.

Вважаючи відмову відповідача у перерахунку пенсії позивача у розмірі 90% від визначеної середньої заробітної плати без обмеження граничним розміром на підставі довідки прокуратури Київської області про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії, ОСОБА_1 вимушений був звертатись до суду в порядку адміністративного судочинства. Як вказував позивач, такі дії (бездіяльність) органів пенсійного фонду і завдали йому моральних страждань.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

При цьому, п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди як спосіб захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови).

Як зазначалось раніше, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17.02.2021 року у справі № 320/3667/20 бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку пенсії було визнано протиправною.

У подальшому, ОСОБА_1 звертався до ГУ ПФУ у Київській обл. із заявою від 10.03.2021 року про виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 17.02.2021 року (а.с. 32-36), на яку отримав відповідь від 09.04.2021 року про оскарження вказаного рішення в апеляційному порядку і не набрання ним, станом на той час, законної сили (а.с. 40-41).

Так, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2021 року у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відстрочення сплати судового збору відмовлено; апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року залишено без руху (а.с. 42-43).

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2021 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року повернуто апелянту (а.с. 44).

Крім того, листом від 15.09.2021 року Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повідомило ОСОБА_1 про те, що питання перерахунку пенсії буде розглянуто після надходження ухвали про виправлення описки в частині зазначення РНОКПП позивача (а.с. 45).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 року внесено зміни до рішення від 17.02.2021 року та вірно зазначено ідентифікаційний номер позивача.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ст.18 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до чіткої та усталеної практики Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ) право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов"язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній із сторін.

У рішенні "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece) (№ 1) від 27 серпня 1991 року, серія А, № 209, с. 20, п. 59).

Ефективний доступ до правосуддя включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок ( див. рішення у справі "Immobiliare Saffi", заява №22774/93, п.66, ECHR 1999-У).

У справі "Глоба проти України" Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comingersoll S.A." проти Португалії" (Comingersoll S.A. v. Portugal) [ВП], заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

У той же час, інформація про звернення позивача із заявою про примусове виконання рішення від 17.02.2021 року до органів виконавчої служби в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», у матеріалах справи відсутня. Не надано позивачем і даних про те, чи виконане рішення від 17.02.2021 року станом на час розгляду справи.

Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що моральну шкоду йому завдано, серед іншого, бездіяльністю відповідача, яка полягала у нездійсненні перерахунку пенсії на відповідну заяву, через що ОСОБА_1 вимушений був звертатись до суду в окремому адміністративному порядку.

Дана обставина не може розцінюватись судом як беззаперечний факт завдання моральної шкода, адже у процесі діяльності державних органів можуть виникати спори, які можуть вирішуватись і у судовому порядку у тому числі.

Діям (бездіяльності) відповідача була надана оцінка судом під час розгляду справи № 320/3667/20, за наслідками якого було винесено рішення від 17.02.2021 року, що набрало законної сили та є обов`язковим до виконання.

Безумовно, окреме оскарження бездіяльності відповідача, а також написання додаткових листів з вимогами до органу пенсійного фонду потребує додаткових зусиль та часу, проте, не є беззаперечний доказом завдання моральної шкоди.

Процесуальні питання, пов`язані з апеляційним оскарженням судового рішення та виправленням в ньому описок не є доказом неправомірності дій ГУ ПФУ у Київській області, адже у даному випадку сторона у справі скористалась у такій мірі правом на апеляційне оскарження, а у допущення описки у рішенні від 17.02.2021 року вини органу пенсійного фонду немає.

Не можуть слугувати такими доказами завдання моральної шкоди і результати лабораторних досліджень ОСОБА_1 (а.с. 46-64), адже вони не є консультативним висновком лікаря.

Крім того, потреба у додаткових затратах сім`ї позивача внаслідок лікування хвороби на «COVID-19» не є наслідком дій (бездіяльності) відповідача.

Отже, у даному випадку позивач не довів причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та діями з боку відповідача, які це спричинили. Крім того, позивачем не надано жодних доказів завдання йому моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Приписами ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наявних у справі матеріалів, позов про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 56 Конституції України, ст. ст. 16, 23, 1167, 1174 ЦК України, ст.ст. 3-5,12-13, 19, 76-92, 95, 187, 211, 223, 258-259, 264-265, 268, 272-275, 279, 352, 354-355, п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ, п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, третя особа: Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, , адреса місця знаходження: Київська обл., м. Фастів, вул. Андрія Саєнка, 10.

Державна казначейська служба України, , адреса місця знаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Суддя Н.А. Осаулова

Повний текст рішення суду виготовлено 28.10.2022 року.