Провадження № 22-ц/811/1996/22 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 червня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

в грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Департаменту містобудування Львівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , про скасування наказу Департаменту містобудування Львівської міської ради №А-384 від 14.11.2011 року «Про затвердження гр. ОСОБА_4 вимог до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції з розширенням квартири АДРЕСА_1 за рахунок частини простору горища».

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_2 та співвласником допоміжних приміщень в будинку АДРЕСА_1 . 14.11.2011 року Департаментом містобудування Львівської міської ради прийнято наказ №А-384, яким затверджено вимоги до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції з розширенням квартири АДРЕСА_1 за рахунок горища. За наслідками виконання вказаного проекту, який затверджений наказом №А-384, площа житлової квартири АДРЕСА_3 повинна збільшитись за рахунок площі горища будинку АДРЕСА_2 . Стверджує про те, що не надавала згоди на приєднання частини горища до житлової квартири АДРЕСА_3 , а відтак розпорядження спільним майном за оскаржуваним наказом є незаконним та порушує її право власності, гарантоване ст. ст. 355, 369 ЦК України. Наголошує, що ще у 2010 році заперечувала щодо зменшення площі горища про що свідчить її заява написана на ім`я директора ЛКП «Айсберг» від 14.10.2010 року, яка в подальшому переадресована на адресу Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, однак не врахована відповідачем при прийнятті оскаржуваного наказу. На підставі наведеного просить визнати незаконним та скасувати наказ Департаменту містобудування Львівської міської ради №А-384 від 14.11.2011 «Про затвердження гр. ОСОБА_4 вимог до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції з розширенням квартири АДРЕСА_1 за рахунок частини простору горища»

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 15 червня 2022 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт покликається на те, що в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції відсутнє посилання на норму матеріального права, яка б передбачала втрату горищем статусу допоміжного приміщенням внаслідок його аварійності. Судом не враховано, що у зв`язку з прийняттям відповідачем оскаржуваного наказу позивач протиправно позбавлена права спільної власності на допоміжне приміщення. Стверджує, що до спірних правовідносин судом помилково застосовано приписи п.1.5 Положення про порядок підготовки, погодження документів для оформлення дозволів на проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках з метою ремонту дахів та збільшення житлової площі будинків на території м. Львова, яким передбачено, що при проведенні реконструкції горищ на мансардні поверхи або надбудов, у випадку аварійного стану даху, а також при здійсненні надбудов у житлових будинках з плоскими покрівлями, згода мешканців не вимагається. Вважає, що п.1.5 Положення від 06 липня 2007 року суперечить положенням ст. 369 ЦК України та висновкам, викладеним у рішенні Конституційного Суду України від 21 серпня 2019 року у справі №1304/8585/12, які підлягають застосуванню у даних правовідносинах, згідно з якими переобладнання горищ, які є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників житлового будинку. За вищенаведеного, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу Департаменту містобудування Львівської міської ради №А-384 від 14.11.2011 року «Про затвердження гр. ОСОБА_4 вимог до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції з розширенням квартири АДРЕСА_1 за рахунок частини простору горища», була встановлена комісією аварійність даху житлового будинку, що з врахуванням п. 1.5 Положення про порядок підготовки, погодження документів для оформлення дозволів на проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках з метою ремонту дахів та збільшення житлової площі будинків на території м. Львова, яким передбачено, що при проведенні реконструкції горищ на мансардні поверхи або надбудов, у випадку аварійного стану даху, а також при здійсненні надбудов у житлових будинках з плоскими покрівлями, згода мешканців не вимагається, тому суд вважав відсутніми підстави для визнання оспорюваного наказу незаконним та його скасування з підстав відсутності згоди позивачки, як мешканки цього будинку.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлової квартири АДРЕСА_4 , що підтверджується реєстраційним посвідченням №7834 від 24.09.1996.

Наказом Департаменту містобудування Львівської міської ради №А-384 від 14.11.2011 «Про затвердження гр. ОСОБА_4 вимог до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції з розширенням квартири АДРЕСА_1 за рахунок частини простору горища» затверджено вимоги до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції з розширенням квартири АДРЕСА_1 за рахунок горища.

Відповідно до додатку до Експертного звіту №14-00953-12 щодо робочого проекту «Реконструкція з розширення квартири АДРЕСА_1 за рахунок частини простору горища», квартира АДРЕСА_3 розташована на четвертому поверсі чотирьох поверхового житлового будинку. Робочим проектом передбачено: перепланування існуючих приміщень квартири з метою покращення функціонального використання, розширення квартири за рахунок приєднання об`єму горища з розбором частини перекриття в квартирі для влаштування входів в мансардний поверх, влаштування гіпсокартонних перегородок на горищі, реконструкцією та утепленням даху, опорядженням приміщень. Після реконструкції перший рівень квартири буде складатись: з двох житлових кімнат, кухні, комірки та санвузла. На другому рівні квартири запроектовано: дві житлові кімнати, гардеробну, комірку та коридор. На третьому рівні квартири передбачено кабінет, коридор та санвузол.

Зі змісту оспорюваного позивачкою наказу Департаменту містобудування Львівської міської ради №А-384 від 14.11.2011 «Про затвердження гр. ОСОБА_4 вимог до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції з розширенням квартири АДРЕСА_1 за рахунок частини простору горища» вбачається, що наказом затверджено громадянці ОСОБА_4 вимоги до архітектурно планувальної частини проекту реконструкції з розширенням квартири АДРЕСА_1 за рахунок частини простору горища (додаються вимоги до архітектурно планувальної частини проекту); громадянці ОСОБА_4 у встановленому законом порядку отримати технічні умови на інженерне забезпечення проектованого об`кту; розробити у ліцензованій проектній організації проектну документацію на реконструкцію з розширенням квартири, провести експертизу згідно чинного законодавства.

Як вбачається з оспорюваного наказу, такий прийнято за результатами розгляду заяви ОСОБА_4 , яка проживає у квартирі АДРЕСА_1 , оспорюваний наказпередбачає можливість збільшення площі квартири АДРЕСА_1 , внаслідок чого будуть поліпшені житлові умови сім`ї ОСОБА_22 , тобто, оспорюваний наказ стосується житлових прав сім`ї ОСОБА_22 .

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначає, що не надавала своєї згоди на приєднання частини горища до житлової квартири АДРЕСА_3 та збільшення площі цієї квартири за рахунок частини горища, а за відсутності її згоди прийняття оспорюваного нею наказу є незаконним, порушує її право власності, право на користування горищем, яке є спільною сумісною власністю всіх мешканців цього багатоквартирного житлового будинку.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Згідно зі статтею 46 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Згідно із частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Відповідно до частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року в справа № 344/17464/15-ц (провадження № 61-11184св20) вказано, що «відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Виходячи з наведеного, якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18).

З урахуванням вказаного визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду про визнання незаконним та скасування наказу Департаменту містобудування Львівської міської ради №А-384 від 14.11.2011 року «Про затвердження гр. ОСОБА_4 вимог до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції з розширенням квартири АДРЕСА_1 за рахунок частини простору горища», визначивши склад сторін у справі у спірних правовідносинах наступний чином: відповідач - Департамент містобудування Львівської міської ради, зазначивши ОСОБА_4 третьою особою.

Аналізуючи заявлені позивачем позовні вимоги, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги про визнання незаконним та скасування наказу Департаменту містобудування Львівської міської ради №А-384 від 14.11.2011 року «Про затвердження гр. ОСОБА_4 вимог до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції з розширенням квартири АДРЕСА_1 за рахунок частини простору горища», яким затверджено вимоги до архітектурно планувальної частини проекту реконструкції з розширенням її квартири за рахунок частини простору горища, наслідком чого є можливість проведення перепланування та реконструкції квартири та збільшення її площі, поліпшення житлових умов сім`ї ОСОБА_22 , а відтак такі вимоги позивачки безпосередньо стосуються прав, інтересів та обов`язків ОСОБА_4 , її права на реконструкцію квартири і збільшення за рахунок реконструкції її площі.

А відтак, співвідповідачами у цій справі, крім Департаменту містобудування Львівської міської ради, мають також бути ОСОБА_4 , а також ОСОБА_3 , який зареєстрований та проживає у квартирі, оскільки задоволення позовних вимог позивача матиме наслідком скасування наказу, який є однією з підстав виникнення у ОСОБА_4 , яка залучена до участі у справі, як третя особа, права на проведення реконструкції її квартири зі збільшенням житлової площі, поліпшення житлових умов проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач, всупереч положенням статей 51, 175 ЦПК України, не зазначила усіх відповідачів, прав та інтересів яких може стосуватись ухвалене судове рішення, що призвело до вирішення спору з неналежним складом учасників.

Заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , а отже такі вимоги не можуть бути розглянуті судом і вирішені у спорі позивача з третіми особами ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , які в такій ситуації мають бути залучені співвідповідачами, оскільки лише за наявності належних відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість чи необґрунтованість позовних вимог, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги не можуть бути вирішені.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 464/6314/17 (провадження № 61-13581св21).

За таких обставин, суду першої інстанції слід було відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 з тих підстав, що позивачем до участі у розгляді справи не були залучені, як відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , тоді як рішення суду у спірних правовідносинах впливає на їх права та обов`язки, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з цих підстав.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п .2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 червня 2022 року скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 24.11.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк