печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Вовк С. В.,

при секретарі судових засідань - Брачун О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у залі суду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого документу до виконання у справі № 2-1892/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року до суду надійшла заява ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку пред`явленого виконавчого документа до виконання.

Заява обґрунтовувалась тим, що виконавчий лист є втраченим з підстав, які не залежали від ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», а строк пред`явлення його до виконання пропущено з поважних причин.

Заява (подання) розглядається судом в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, при цьому їх неявка не є перешкодою для вирішення питання.

Учасники розгляду у судове засідання не з`явилися, про час, дату і місце судового розгляду повідомлялися належним чином.

Суд, вивчивши заяву, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Судом розглядом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 березня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № А01-13000-300508 від 30 травня 2008 року у розмірі 165 702, 43 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року заяву ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» задоволено частково, а саме: замінено сторону стягувача з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», та відмовлено у поновлені пропущеного строку пред`явлення виконавчих листів та у видачі дублікатів виконавчих листів.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV у редакції від 15 серпня 2012 року, виконавчі документи, окрім як посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Так, виконавчий лист, виданий судом міг бути пред`явлений до виконання стягувачем протягом року з дня набрання законної сили судовим рішенням про його видачу.

05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року.

За приписами пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до положень частини першої статті 12 Закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, встановлено строк пред`явлення до виконання виконавчих документів у три роки, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Разом з тим, суд зауважує, що застосування положень пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII стосується лише тих виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких не сплинув на час набрання чинності вказаним законом.

У разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, як передбачено пунктом 17.4 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні вимог ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» про поновленння пропущеного строку пред`явлення виконавчих листів та у видачі дублікатів виконавчих листів.

Вирішуючи заяву ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» суд враховує, що одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареска проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, § 61, ECHR 1999-VII). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata (пункт 62), тобто поваги до остаточного рішення суду.

Згадана ухвала Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» не оскаржувалась, набрала законної сили та має обов`язковий характер.

Враховуючи викладене та керуючись принципом правової визначеності, суд не вбачає підстав для повторного вирішення питання про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку пред`явлення виконавчого листа.

Відповідно до положень статті 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства. Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Керуючись ст. 3, 8, 21, 56, 129, 129-1 Конституції України, ст. 12, пункт 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 1-20, 351, 352, 354, 355, 431, 433 пункт 17.4 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого документу до виконання у справі № 2-1892/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя С. В. Вовк