Провадження № 4-с/752/168/22
У Х В А Л А

Іменем України

17.11.2022 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Ольшевської І.О.,

за участю секретаря Гладибороди Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва скаргу ОСОБА_1 в порядку контролю за виконанням судових рішень, заінтересовані особи старший державний виконавець Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінський Вячеслав Андрійович, ОСОБА_2 -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва із скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, за якою просить вчинені виконавчі дії та прийняте рішення державного виконавця - розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 01.08.2022р. у виконавчому провадженні №63468914, вчинений старшим державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінським Вячеславом Андрійовичем визнати протиправним та зобов`язати державного виконавця скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 01.08.2022р. у виконавчому провадженні №63468914; вчинені виконавчі дії та прийняте рішення державного виконавця - довідку-розрахунок заборгованості по аліментам від 26.07.2021р. №63468914/3, вчинену старшим державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінським Вячеславом Андрійовичем визнати протиправним та зобов`язати державного виконавця скасувати довідку -розрахунок заборгованості по аліментам від 26.07.2021р. №63468914/3.

В обгрунтування скарги з урахуванням пояснень зазначає, що на виконанні Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавчий лист від 15.07.2020р. №752/20931/19 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини в розмірі ј частки з усіх видів заробітку. 01.08.2022р. та 26.07.2021р. державним виконавцем Полінським В.А. складені розрахунок заборгованості та довідка-розрахунок заборгованості по аліментах, якими зафіксовано заборгованість ОСОБА_1 по аліментах. На думку скаржника, цей розрахунок є неправомірним, оскільки його

здійснено без урахування інформації про його місце роботи та отримувані доходи, безпідставно розраховано, виходячи з того, що ОСОБА_1 є непрацюючою особою, сума аліментів вираховувалась з розміру середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості. На думку заявника, державним виконавцем порушені вимоги ст.ст. 70, 71 Закону України «Про виконавче провадження». Також, як вказує заявник, державним виконавцем не було враховано, що від боржника на користь стягувача для утримання неповнолітнього ОСОБА_3 передано (перераховано) кошти на рахунок самого неповнолітнього сина та цільова сплати коштів боржником на потреби та утримання неповнолітнього спільного сина, починаючи з березня 2019 року. Крім того зазначає, що така виконавча дія як обчислення розміру заборгованості за сплати аліментів 20 числа 11 місяця 2020 року суперечить порядку та строкам вчинення такої виконавчої дії та суперечить Положенню про автоматизовану систему виконавчого провадження.

Заінтересовані особи письмових пояснень щодо скарги не надавали, про розгляд даної скарги повідомлялись належним чином.

У судове засідання учасники не з`явились, про причини неявки суд не повідомлений.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

За змістом ст. 129-1 Конституції України та у відповідності до ст. 18 ЦПК України судове рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з ч. 1ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно з п. 4 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Мін`юсту від 02.04.2012 року №512/5, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Як вбачається, на виконанні Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавчий лист Голосіївського районного суду міста Києва №752/20931/19 від 15.07.2020р., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.10.2019р., до досягнення дитиною повноліття (номер виконавчого провадження 63468914).

01.08.2022р. старшим державним виконавцем Голосіївського ВДВС м. Києва ЦМРУЮ (Київ) здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів (ВП 63468914). Даний розрахунок охопив період з 09.10.2019р. по липень 2022р. включно та ним зафіксовано заборгованість боржника ОСОБА_1 по сплаті аліментів станом на 01.08.2022р. в розмірі 99 602,15 грн.

Також за довідкою-розрахунком заборгованості по аліментах, датованою 26.07.2021р. №63468914/3, розраховано заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.07.2022р. у розмірі 85 232,50 грн.

Судом встановлено, що сума аліментів, яка підлягає до стягнення, за цими розрахунками, визначена, виходячи з розміру доходу/середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості відповідно до вимог ч. 3 ст. 195 Сімейного кодексу України.

Скаржник не погоджується з цим розрахунком та вважає, що сума аліментів має бути розрахована, виходячи з його заробітної плати, яку він отримує як директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Естепром», про що надає відповідну довідку вказаного товариства від 21.08.2022р. №0000-000002 за підписом директора ОСОБА_1 .

За змістом ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, на підтвердження того, що заявник є працюючого особою (директор ТОВ «Естепром»), яка отримує дохід, ним надана довідка від 21.08.2022р. №0000-000002 про те, що він з 19.01.2022р. працює в ТОВ «Естепром» та займає посаду директора. У довідці зазначено, що його дохід за період з 19.01.2022р. по 31.07.2022р. склав 78 500,00 грн.

На думку суду, надана заявником довідка не є належним доказом на підтвердження обставини отримання доходу, оскільки вказану обставину належним чином могла б підтвердити інформація відповідних органів, таких як податкова, пенсійні органи.

Судом також не встановлено інших порушень, на які посилається заявник, при розрахуванні державним виконавцем заборгованості по сплаті аліментів, які б вплинули на визначений державним виконавцем розмір заборгованості по сплаті аліментів у вказаних розрахунках.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, виходячи із встановлених обставин та на підставі наведених вище норм закону слід відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 447, 450-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 в порядку контролю за виконанням судових рішень, заінтересовані особи старший державний виконавець Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінський Вячеслав Андрійович, ОСОБА_2 .

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

3. Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва відповідно до вимог, встановлених ст. ст. 353-356 ЦПК України.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складений та підписаний 17.11.2022р.

Суддя І.О. Ольшевська