Справа № 638/2527/22
Провадження № 2-з/638/97/22
УХВАЛА

Іменем України

23 лютого 2022 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду міста Харкова Подус Г.С. розглянувши заяву про забезпечення позову до подачі позовної заяви ОСОБА_1 , -

встановив:

Заявник звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з завою про забезпечення позову до подачі позовної заяви. Заява мотивована тим, що він має намір звернутися до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ТОВ «Авансар», приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченка В.П., третьої особи приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Остапенка Є.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис №75055 від 31.05.2021 року, яким звернено стягнення суми заборгованості у розмірі 52189, 58 грн. на користь стягувача - ТОВ «Авансар». Примусове виконання здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Амельченком Віталієм Петровичем. Одночасно ОСОБА_1 вказує, що він не укладав жодних договорів з ТОВ «Авансар».

Дослідивши матеріали поданої заяви, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Судом встановлено, що на підставі виконавчого напису № 75055 від 31.05.2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Миколайовичем, яким звернено стягнення суми заборгованості у розмірі 52189,18 грн. (тіло кредиту 13740,60 грн., нараховані та не сплачені відсотки -36698,58 грн., пеня - 900,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису 850,00 грн.) на користь стягувача ТОВ «Авансар». Примусове виконання здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Амельченко Віталієм Петровичем.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статте 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зроблено висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в зазначений ним спосіб.

Однак в частині заяви про витребування виконавчого напису суд вважає за необхідне відмовити, з огляду на те, що заявником не надано доказів неможливості ознайомитися чи витребувати даний доказ самостійно. Одночасно суд звертає увагу, що клопотання про витребування доказів може бути розглянуто під час судового розгляду справи.

Керуючись ст. 149-153, 258-263, 353-355 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви задовольнити.

Вжити заходи по забезпеченню позову до подачі позовної заяви, шляхом:

-Зупинення стягнення на за виконавчим провадженням №68710696, відкритим приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Амельченком Віталієм Петровичем, на підставі виконавчого напису №75055 від 31 травня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Миколайовичем.

В іншій частині заяви - відмовити.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Ухвала суду про забезпечення позову виконується негайно з дня її постановлення в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Направити примірник ухвали про забезпечення позову заявнику.

Роз`яснити заявнику, що останній повинен подати позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Суддя