Справа № 626/1067/22
Провадження № 6/626/53/2022
У Х В А Л А

про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню

07.11.2022 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Дудченка В.О.;

за участю секретаря Деревінської Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краснограді заяву подану представником ОСОБА_1 адвокатом Жаровою-Тітарьовою Ларисою Михайлівною про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню в цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу,

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_1 адвокат Жарова-Тітарьова Л.М. звернулась до суду з заявою про визнання судового наказу №626/1067/22 від 11.07.2022 року виданим Красноградським районним судом Харківської області таким, що не підлягає виконанню в якій просить:

-Визнати судовий наказ №626/1062/22 виданий 11.07.2022 року Красноградським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі ј частки заробітку (доходу) боржника;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8273,50 грн, які були стягнуті з нього за судовим наказом №626/1067/22;

-вжити заходи процесуального примусу відносно ОСОБА_2 у зв`язку із зловживанням процесуальними правами.

Сторони до суду не з`явилися, що відповідно до ст. 432 ЦПК України не є перешкодою для вирішення питання про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Від ОСОБА_2 07.11.2022 року до суду надійшла письмова заява в якій просить справу розглядати за її відсутності та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства.

Розгляд справи проведено у відсутність учасників процесу та без здійснення фіксації судового процесу технічними засобами, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Щодо визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Статтею 173 ЦПК України визначено, що суд може внески виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, в порядку визначеному ст. 432 ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до змісту вказаної вище норми ЦПК України, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або 3) з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 28.11.2016 року стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , що народився в м. Харків, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з 28 жовтня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Красноградським районним судом Харківської області 11.07.2022 року видано судовий наказ яким стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 11.07.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Таким чином, встановлено, що вже мається судове рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , яке набрало законної сили, виконавчий лист №626/1950/16-ц на підставі відповідної письмової заяви виданий на руки 09.12.2016 року ОСОБА_2 .

За вказаних обставин, 11.07.2022 року судом було помилково видано судовий наказ про стягнення з боржника ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на користь ОСОБА_2 у відсотковому відношенні щодо доходу боржника.

Тобто, суд отримавши заяву ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів, повинен був відмовити у видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини на підставі п. 4 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Належним способом захисту прав дитини та сторін, у даному випадку, є спосіб, визначений ст. 192 СК України. Так вказаною статтею СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ №626/1067/22, виданий 11.07.2022 року Красноградським районним судом Харківської області про стягнення з боржника ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини за заявою стягувача ОСОБА_2 , як такий що виданий помилково.

Щодо стягнення грошових коштів, які були сплачені на виконання судового наказу.

Відповідно до ч. 4 ст. 432 ЦПК України про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Щодо вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 8273,50 грн., як безпідставно одержаних ОСОБА_2 за виконавчим документом, варто зазначити, що заявником при зверненні до суду обрано невірний спосіб захисту порушених майнових прав, оскільки в матеріалах справи відсутні докази подвійного виконання виконавчих документів про стягнення аліментів, а також отримання вказаних грошових коштів безпосередньо ОСОБА_2 .

Згідно ч. 2 ст. 445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Крім того, суд зазначає, що відмова у задоволенні заяви в даній частині не позбавляє заявника права звернення до суду з позовною заявою про повернення грошових коштів у порядку, передбаченому законодавством.

Щодо застосування заходів процесуального примусу.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

У відповідності до ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Враховуючи вищевказані положення, вбачається, що застосування заходів процесуального примусу належить до виключної компетенції суду та можливе виключно за його ініціативи, а не за клопотанням учасника справи.

Водночас, суд зазначає, що не вбачає достатніх підстав для застосування до ОСОБА_2 заходів процесуального примусу передбачених ст. 144 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 173, 432 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Жарової-Тітарьової Лариси Михайлівни про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню задовольнити частково.

Визнати судовий наказ №526/1067/22 виданий Красноградським районним судом Харківської області 11.07.2022 року про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 11.07.2022 року і до досягнення дитиною повноліття, таким що не підлягає виконанню.

В іншій частині заяви відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в Харківський апеляційний суд.

Суддя