Справа № 544/94/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 липня 2022 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Нагорної Н. В.,

за участю:

секретаря Киричевської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду по вул. Соборна, 41, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Пирятинської районної спілки споживчих товариств про поділ часток та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що згідно договору купівлі продажу від 19.08.2003 за реєстровим номером № 1914 він є власником 20/100 частини нежитлового приміщення, яка складається з 419,3 кв м за адресою АДРЕСА_1 . Співвласниками зазначеного приміщення є Пирятинська районна спілка споживчих товариств, власність якої становить 50/100 частини зазначеного приміщення, ОСОБА_2 , яка є власником 8/100 частин зазначеного нежитлового приміщення згідно договору купівлі продажу від 03.12.2003 за реєстровим № 2664, а також ОСОБА_3 , який є власником 22/100 часток зазначеного нежитлового приміщення згідно договорів купівлі продажу від 15.12.2006 за реєстровим номером № 5661 та 03.11.2005 за реєстровим № 4400. Відомості щодо власників майна зазначені у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і значиться за адресою до перейменування АДРЕСА_2 , хоча вже після цього приміщення було зареєстроване у книзі 5 за реєстровим номером № 1388 як АДРЕСА_3 КП «Лубенським МБТІ», а згодом було перейменовано АДРЕСА_4 . Крім того згідно договору купівлі продажу від 11.10.2010 позивач є власником земельної ділянки в розмірі 0,0304 га, на якій розташований нежитловий комплекс за адресою: АДРЕСА_4 . Згодом, рішенням виконавчого комітету Пирятинської міської ради за № 129 від 10.06.2015 майновому комплексу присвоєно адресу - АДРЕСА_1 , але на цей час позивач не зареєстрував належне йому майно у встановлений законом спосіб. З підстави реєстрації права власності на вищезазначене нерухоме майно позивач звернувся до державного реєстратора, але йому було відмовлено з причини того, що ним не було подано договір або рішення суду про поділ або виділ у натурі частки майна, що перебуває у спільній власності для усіх або одного. З огляду на зазначене, позивач просить здійснити поділ нежитлового приміщення магазину, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що перебуває у спільній частковій власності і складає 20/100 частин загальною площею 419,3 кв. м, які складають: 1-4 сходи 21,6 кв. м; 3-1 коридор 8,7 кв. м; 3-2 сходи 11,2 кв. м; 1-3 сходи 16,5 кв. м; 1-4 торговий зал 117 кв. м; 1-5 торговий зал 94,7 кв. м; 1-6 торговий зал 54,1 кв. м; 1-7 торговий зал 20,9 кв. м; 1-8 сходи 16,7 кв. м; 1-9 коридор 4,8 кв. м; 1-10 торговий зал 70,3 кв. м; 1-11 кабінет 3,5 кв. м у окремий самостійний об`єкт нерухомого майна; визнати за позивачем право власності на нежитлове приміщення - магазин, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що перебуває у спільній частковій власності і складає 20/100 частин загальною площею 419,3 кв. м, припинивши право спільної сумісної власності на зазначену частину майна.

20.06.2022 від позивача надійшла уточнююча позовна заява про поділ часток та визнання права власності, згідно якої позивач просить здійснити поділ нежитлового приміщення магазину, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що перебуває у спільній частковій власності і складає 20/100 частин загальною площею 419,3 кв. м, у окремий самостійний об`єкт нерухомого майна; визнати за позивачем право власності на нежитлове приміщення магазин, розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 419,3 кв. м, припинивши право спільної сумісної власності на зазначену частину майна.

В судове засідання сторони не з`явилися, подали заяви, згідно яких просять справу розглядати без їх участі, представник позивача позовні вимоги підтримує, відповідачі позов визнають.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши надані по справі докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно копії договору купівлі продажу від 19.08.2003, зареєстрованого в реєстрі за № 1914, посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Запорожець І.П., укладеного між Пирятинською районною спілкою споживчих товариств в особі голови правління Гордієнка В.Г., та ОСОБА_1 , ОСОБА_1 купив 20/100 майнового комплексу, що знаходиться в АДРЕСА_2 та складається з приміщення 2-го поверху магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » - АІІ-2 загальною площею 262,0 кв.м, з приміщення 1-го поверху магазина « ІНФОРМАЦІЯ_1 » - 1/2 частина сходової клітки 5 площею 21,6 кв. м, 1/2 частина сходової клітки 13 площею 26,7 кв. м, приміщення 2-го поверху кафе- А-1-2 загальною площею 145,6 кв. м. Всього площею 455,9 кв. м (а.с. 68).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 294927228 від 17.01.2022, співвласниками нерухомого майна, а саме комплексу за адресою: АДРЕСА_2 , є: ОСОБА_1 , частка власності 20/100 на підставі договору купівлі продажу від 19.08.2003; ОСОБА_2 ,частка власності 8/100; ОСОБА_3 22/100; Пирятинська районна спілка споживчих товариств 50/100 (а.с. 43-45).

Рішенням виконавчого комітету Пирятинської міської ради за № 129 від 10.06.2015 майновому комплексу за адресою АДРЕСА_3 присвоєно адресу - АДРЕСА_1 (а.с.35).

Згідно копії довідки КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації»№ 224-Т від 15.08.2016, станом на 29.12.2012 частина майнового комплексу (приміщення магазину) за адресою: АДРЕСА_1 в КП «Лубенське МБТІ» зареєстроване 04.09.2003 в книзі № 5, реєстровий № 1388 за ОСОБА_1 20/100 частина на підставі договору купівлі продажу від 19.08.2003, посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 1914 (а.с. 15).

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 03 квітня 2012 року за ОСОБА_1 визнано право власності на перебудований магазин загальною площею 419,3 кв. м, що становить 20/100 частин майнового комплексу Пирятинської районної спілки споживчих товариств на АДРЕСА_3 інвентаризаційною вартістю 800164грн (а.с. 76-77).

Згідно висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомості від 20.12.2021 нежитлового приміщення магазин за адресою АДРЕСА_1 , яке складає 20/100 частин від нежитлового приміщення, що становить 419,3 кв.м, які складають: 1-4 сходи 21,6 кв.м; 3-1 коридор 8,7 кв.м; 3-2 сходи 11,2 кв.м; 1-3 сходи 16,5 кв.м; 1-4 торговий зал 117 кв.м; 1-5 торговий зал 94,7 кв.м; 1-6 торговий зал 54,1 кв.м; 1-7 торговий зал 20,9 кв. м; 1-8 сходи 16,7 кв.м; 1-9 коридор 4,8 кв.м; 1-10 торговий зал 70,3 кв.м; 1-11 кабінет 3,5 кв.м; може бути поділена в окремий об`єкт нерухомого майна (а.с. 34).

Отже, із досліджених доказів установлено, що об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває у спільній частковій власності (4 співвласника), а тому якщо один із співласників бажає виділу його частки в натурі, тому до спірних правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном.

Частиною першою ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 358 ЦК Україниправо спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньої згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до п.п.6.6 - 6.11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, учасники спільної часткової власності вправі укладати договори про визначення розміру часток, зміну розміру часток, а також виділення частки в натурі (поділу).

Договір про визначення часток, зміну розміру часток є невід`ємною частиною документа, що посвідчує право власності, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку. При цьому нотаріус або підшиває один примірник такого договору до документа, що посвідчує право власності, або вчиняє на цьому документі службову відмітку щодо посвідчення договору про визначення, зміну розміру часток, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку.

Договори про виділ частки в натурі майна (поділ), право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються нотаріусом на підставі документів, що посвідчують право власності на таке майно, або на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якщо державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проведено без видачі документа, що посвідчує таке право, або у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності, свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Крім того, нотаріусу подається документ (акт, висновок, кадастровий план земельних ділянок, які будуть сформовані, ін.), виготовлений у порядку, встановленому законодавством, який містить інформацію про можливість формування (створення) нерухомого майна.

У разі перебування земельної ділянки в заставі, користуванні, нотаріусу подається згода землекористувача, заставодержателя на поділ земельної ділянки, викладена у формі заяви, справжність підпису на якій засвідчено нотаріально.

Одночасно з посвідченням договору про виділ частки в натурі (поділ) житлового будинку, будівлі або споруди нотаріусом посвідчується договір про виділ частки в натурі на місцевості земельної ділянки. Для посвідчення останнього разом з іншими документами нотаріусу подається нотаріально посвідчений договір про спільну часткову власність на земельну ділянку.

Укладення договору про виділ частки в натурі припиняє спільну часткову власність для особи (осіб), частка якої виділяється за цим договором. Укладення договору про поділ спільного майна припиняє спільну власність для усіх співвласників.

Якщо між учасниками спільної часткової власності виникають спори щодо визначення, зміни розміру часток, а також виділу частки спільного майна в натурі (поділу), нотаріус відмовляє у вчиненні такої нотаріальної дії і роз`яснює заінтересованим особам їх право звернутися до суду для вирішення цих спорів.

З огляду на зазначені правові норми можна зробити висновок, що в судовому порядку питання щодо виділу частки в натурі із майна, що є у спільній частковій власності, вирішується тільки за відсутності згоди всіх співвласників, тобто при наявності спору.

Натомість позивачем не надано суду доказів того, що він звертався до відповідачів з пропозицією укласти договір про виділ своєї частки в натурі та нотаріально його посвідчити, як і не надано суду доказів того, що відповідачі відмовилися укласти такий договір, також не надано доказів звернення до нотаріуса і відмови вчинити нотаріальну дію щодо посвідчення правочину про виділення частки в натурі.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно з частинами 5 та 6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, які беруть участь у справі. Доказуванню не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім цього позивач в позовній заяві зазначає, що він звертався до державного реєстратора з питання реєстрації права власності на нерухоме майно за адресою нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , яке складає 20/100 частин від нежитлової будівлі, однак йому було відмовлено з тієї підстави, що ним не було подано договір або рішення суду про поділ або виділ в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності для усіх або одного.

Натомість позивач не надав суду доказів звернення до державного реєстратора і відмови в реєстрації права власності.

Таким чином з матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами відсутній.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (частина перша статті 4 ЦПК України та статті 15, 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України.

За змістом частин другої, третьої статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-951цс16 Верховний Суд України зазначив, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. При цьому, відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 07.04.2021 у справі № 910/1255/20 та від 21.04.2021 у справі № 904/5480/19.

З урахуванням викладеного вище, суд не вбачає, що права, свободи чи інтереси позивача були порушені чи оспорюються відповідачами, доказів протилежного суду не надано, відповідно звернення до суду є передчасним, а тому в задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись ст. 6-13, 76-81, 259, 263-265, 280-281, 352 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Пирятинської районної спілки споживчих товариств про поділ часток та визнання права власності - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду в порядку, передбаченому ЦПК України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В.Нагорна