н/п 2/490/50/2022 Справа № 489/7978/21
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року Центральний районний суд міста Миколаєва в складі: головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Савенко Є.В., без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України , ІНФОРМАЦІЯ_2 про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

30.07.2021 року позивач, звернувся у суд із позовом до відповідачів, в якому просив стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання зі спеціального рахунку , призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на корсить ОСОБА_1 18400 грн на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 26.01.2021 року старшим офіцером відділення запобігання , виявлення злочинів та інших правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_2 віднгосно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП за недбале ставлення до військової служби в умовах особливого періоду.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.02.2021 адміністративну справу стосовно нього закрито на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення , яка набрала законної сили 10.03.2021.

Таким чином, він незаконно притягався до адміністративної відповідальності в період з 26.01.2021 року по 10.03.2021 року. Неправомірне складання адмінпротоколу, що є підставою для притягнення до адмінвідповідальності , є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Адже санкція інкримінованої йому статті КУпАП передбачає накладення адміністартивного стягнення у вигляді штрафу до 285 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або арешт з утриманням на гауптвахті від 7 до 10 діб.

В обгрнутування позову посилається на практику Верховного Суду, ЄСПЛ, положення ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди є саме закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу, що свідчить про незаконне притягнення особи до адміністративної відповідальності), ст.ст. 1176 ЦК України.

Таким чином, позивач вказує, що через незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності він зазнав моральних страждань, які виразились у тривалому порушенні його звичайного життєвого укладу, він був вимушений звертатись за правовою допомогою у час, коли мав займатися своєю основною роботою, він перебував у стресовому стані, оскільки знав, що притягнений до адміністративної відповідальності незаконно, про такі осбавини знали ї його співслужбовці за військовоюб службою.

Застосовуючи аналогію закону, за 1 місяць і 12 днів, що він незаокнно притягався до відпповідальності, мінімально встановлений розмір моральної шкоди становить 8600 грн ( 6000 грн розмір мінімальної заробітної плати за 1 місяць + 2400 грн за 12 днів). Проте з врахуванням інтенсивності та глибини сприйняття ним психотравмуючих факторів , що супроводжували його неправосудне переслідування, з урахуванням вимог розумності та справедливості ввжає достатнім розмір компенсації у 18400 грн, яка підлягає стягненню на його користь незалежно від вини відповідача.

Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просить про задоволення позову.

16.02.2022 представник відповідача Державної казначейської служби України надав відзив на позовну заяву в якому просить відмовити узадовленні позову та слухати справу у його відсутність. В обгрунтування заперечень зазначив, що зазначив, що позивач помилково визначив ДКС України як відповідача справі, оскільки позовна заява не містить жодних посилань про порушення з боку ДКС прав позивача та в будь-які правовідношення з позивачем головне управління не вступало, належним відповідачем по справі повинна бути Держава Україна. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, представник відповідача зазначив, що по даній категорій справ позивачу необхідно довести всі складові елементи цивільного правопорушення, а саме: наявність моральної шкоди позивачу необхідно доводити, зазначаючи в позовній заяві, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування, отже розмір моральної шкоди є необгрунтованим та недоведеним. Крім того, сам факт складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням до адміністративної відповідальності та не є єдиною та дорстатньою підставою для відшкодування моральної шкоди в розумінні Закону, на якій посилається позивач.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 відзиву на позов не надав.

За змістом ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов.

Суд вважає за можливе ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 279 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Так, судом встановлено та не заперечується сторонами, що постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 лютого 2021 року справа № 490/647/21 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2ст.172-15КУпАП -закрито напідставі п.1ч.1ст.247КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова набула законної сили 10.03.2021. Як вбачається зі змісту вказаної постанови, 26.01.2021 року відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП. Відповідно до вказаного протоколу, майор ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою військової частини НОМЕР_2, яка дислокується у Центральному районі м.Миколаєва, протиправно, всупереч інтересам служби, в порушення покладених на нього обов`язків, в у мовах особливого періоду, протягом грудня 2020 року належний облік майна, що надійшло на склад бронетанкового майна військової частини НОМЕР_2, згідно Договору про закупівлю товарів за державні кошти №99/10 від 26.10.2020 року (зі змінами) не організував, контроль за його веденням не здійснював, роботою складу бронетанкового майна належним чином не керував, про несвоєчасність, повноту та неналежний якісний стан зазначеного майна письмово своєму безпосередньому начальнику не доповів, претензійну роботу у підпорядкованій службі, спрямовану на виплату штрафу та пені за несвоєчасно та неналежної якості поставлене майно, не організував, що виразилося у недбалому ставленні до військової служби, зокрема не виконанні обов`язків передбачених ст.ст.11, 16, 82, 83, 94 Статуту внутрішньої служби ЗС України, ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, пунктів 3.1.7, 3.1.9 Положення про військове господарство ЗС України та функціональних обов`язків, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Судом встановлено, що викладена в протоколі про адміністративне правопорушення від 26.01.2021 року серії №ОМД/1/9 оцінка правопорушення не відповідає дійсним обставинам справи, що встановлені в судовому засіданні та підтверджені матеріалами справи. Наведені факти свідчать про відсутність доказів у справі,що викликає сумніви щодо об`єктивності і повноти дій уповноваженої посадової особи під час складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, які могли нести формальнийхарактер з метою притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Також з матеріалів справи вбачається, що копію протоколоу про адміністративне правопорушення позивач отримав 26.01.2021 року.

Щодо заперечень щодо неналежного відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Заявник вимагав відшкодування моральної шкоди, що регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Законом № 266/94-ВР.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно зі статтею 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону № 266/94-ВР). Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно із частиною першою статті 12 Закону № 266/94-ВР.

З огляду на наявність спору про право у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, такі справи підлягають розгляду в порядку позовного провадження.

Спеціальним Законом № 266/94-ВР передбачено, що питання про відшкодування моральної шкоди за цим Законом вирішується судом за заявою громадянина. Вимог щодо процесуальної форми зазначеної заяви Закон № 266/94-ВР не визначає. Тобто фактично з урахуванням специфіки правовідносин спеціальний закон зробив винятки і надав право на звернення до суду із заявою, до форми і змісту якої не встановлено конкретних вимог.

Спеціальні норми мають пріоритет над загальними у разі конкуренції згідно з принципом lex specialis derogat generali. Тобто у випадку наявності колізії між загальним та спеціальним законом застосуванню підлягають норми спеціального закону, яким у цьому випадку є саме Закон № 266/94-ВР.Позовне провадження не виключає можливості існування особливостей звернення у специфічних правовідносинах, які виникли внаслідок спричинення фізичній особі діями чи бездіяльністю держави в особі уповноважених органів шкоди у зв`язку з обмеженням найголовніших прав людини на життя, свободу, вільне пересування, захист тощо. У самому Законі № 266/94-ВР у статті 4 передбачено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Тобто завжди у вказаних справах стороною-відповідачем є держава. У цьому випадку заявник стверджує, що моральна шкода спричинена внаслідок ухвалення судом постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 228 (далі - Положення № 228), основними завданнями Мін`юсту є забезпечення самопредставництва Мін`юсту як органу державної влади, який у випадках, передбачених законом, бере участь у справах та діє у судах України від імені та в інтересах держави, зокрема через територіальні органи Мін`юсту; здійснення захисту інтересів України у Європейському суді з прав людини, під час урегулювання спорів і розгляду в закордонних юрисдикційних органах справ за участю іноземних суб`єктів та України.

З урахуванням вимог статті 12 Закону № 266/94-ВР як відповідач може притягуватися до участі у справі орган, який провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу. Однак відшкодування шкоди за вказаним законом провадиться за рахунок коштів державного бюджету і незалежно від вини органу, який проводив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу.

Оскільки у суду завжди є відомості про такий орган, то й існує можливість визначити склад сторін у справі, незалежно від зазначення чи незазначення таких у заяві чи позовній заяві.

Інакше це буде порушенням статті 6 Конвенції, оскільки вказана категорія спорів стосується поновлення, наскільки це можливо, прав людини, порушених саме органами примусу самої держави та суду, а відтак і враховує необхідність надання більшої можливості на реалізацію права на судовий захист порівняно з іншими категоріями справ, у яких негативні наслідки для людини не пов`язані з діями держави в особі її органів, покликаних захищати ті самі права.

Стосовно питання доступу до суду Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах із цивільних питань (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства»). Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним: воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте право доступу до суду не може обмежуватись таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. рішення від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (див. рішення від 04 грудня 1995 року «Белле проти Франції»).

Отже, ОСОБА_1 з дотриманням вищезазначених вимог Закону № 266/94-ВР на захист свого порушеного права звернувся в належний спосіб до суду із заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до відповідальності.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, відповідачем у справі є держава, представником якої є Мін`юст та може бути відповідний орган, який проводив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Щодо підстав відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення.

Системний аналіз положень статті 1 та 2 Закону надає підстави для висновку, що закриття справи про адміністративне правопорушення є підставою для відшкодування особі, відносно якої порушувалась адміністративна справа, а в подальшому така справа була закрита, компенсації моральної шкоди.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) зазначено, що: «статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 цього Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше)».

Такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 10 січня 2019 року в справі № 532/1243/16-ц (провадження № 61-34251св18), від 26 лютого 2020 року в справі № 142/143/17 (провадження № 61-5739св19).

Діями посадової особи ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо складання відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність події та складу, встановлення судом відсутності об`єктивності і повноти дій уповноваженої посадової особи під час складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення,свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини посадової особи.

Та обставина, що закриття справи про адміністративне правопорушення відбулось у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, є підставою для висновку про наявність права на компенсацію моральної шкоди, оскільки така справа була порушена, особа звинувачувалась у скоєнні адміністративного правопорушення, проте так і не була до неї притягнута, тобто не є винною.

Отже, оскільки судовим рішенням встановлено факт неправомірності дій посадової особи відповідача під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності, це, поза розумним сумнівом, свідчить про те, що позивач від таких дій переніс душевні страждання, був вимушений певний час доводити свою правоту у суді, що безперечно змінило його ритм життя, що відповідно свідчить про наявність моральної шкоди, що є підставою для її відшкодування державою.

З огляду на встановлене слід визнати обґрунтованими доводи позивача про завдання йому моральної шкоди незаконним рішенням уповноваженої особи державного органу.

Доводи представника відповідача щодо того, що позивач не надав жодних доказів щодо завдання йому моральної шкоди та що сам факт складання протколу про адміністративне правопорушення не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки, як вже зазначалось, закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності, що є підставою для відшкодування йому моральної шкоди, пов`язаної з необхідністю відновлення його прав.

Вирішуючи спір в частині визначення розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Керуючись приписами ст.23, 1174 ЦК України, суд, визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача, враховує обставини, при яких моральна шкода була заподіяна, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, глибину та тривалість душевних страждань позивача, час та зусилля, які були ним витрачені для відновлення свого попереднього стану.

Очевидним та таким, що не потребує доказуванню, є те, що протиправне притягнення особи до адміністративної відповідальності, навіть якщо особа у межах провадження про притягнення її до адміністративної відповідальності не понесла певних матеріальних втрат, фізичних ушкоджень, провокує у неї негативні моральні переживання, занепокоєння, для відновлення порушеного права особа має витрачати час, у зв`язку з чим змінюється сталий спосіб та ритм життя.

Так, суд враховує тривалість душевних страждань позивача, а саме, що від дня притягнення позивача до адміністративної відповідальності 26.01.2021 року до дня ухвалення судового рішення про закриття адміністративної справи пройшов ріно місяць, позивачем дійсно затрачено певний час та зусилля для доведення своєї невинуватості . Окрім цього, особа, якій завдано моральної шкоди , є військовою службовою особою, і факт складання відносно нього адміністративного протоколу став відомим як його керівництву, так і співслужбовцям , що могло вплинути на його професійну репутацію, відтак для відновлення свого права позивач вимушений був звертатись до суду, витрачати зусилля, час, що свідчить про зміни його звичайного ритму життя та душевні переживання та страждання.

На підставі викладеного та з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, з урахуванням вимог розумності та справедливості суд вважає, що на користь позивача у відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню грошова сума в розмірі 4000,00 грн. Такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди суд вважає співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачу.

Визначений позивачем розмір моральної шкоди в сумі 18 400 грн. суд вважає суттєво завищеним та таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, позивачем не подано суду належних і допустимих доказів на підтвердження запропонованого ним розміру моральної шкоди у такому розмірі.

Суд також врахував правову позицію Верховного Суду висловленої у постанові ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі за № 752/17832/14-ц, а саме, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.12,13,76-81,133,141,259,263-265,268, 411 ЦПК України, ст. ст. ст. 1173, 1174, суд,-

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України , ІНФОРМАЦІЯ_2 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в якості відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 4000( чотири тисячі) грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.А. Гуденко