Постанова

Іменем України

28 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 454/2467/21

провадження № 61-5079св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2021 року у складі судді Фарини Л. Ю. та постанову Львівського апеляційного суду від 31 травня 2022 року у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до судді Червоноградського міського суду Львівської області Новосада М. Д., Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 26 червня 2017 року у справі № 459/1950/16-ц за позовом Фермерського господарства (далі - ФГ) «Бурка В. В.» до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди у задоволенні позовних вимог відмовлено, стягнуто з ФГ «Бурка В.В.» в користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 15 000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 04 жовтня 2017 року апеляційну скаргу представника ФГ «Бурка В. В.» - ОСОБА_1 відхилено.

Постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року (провадження № 61-27257св18) касаційну скаргу ФГ «Бурка В. В.» задоволено частково, рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 04 жовтня 2017 року скасовано та закрито провадження по справі за позовом ФГ «Бурка В. В.» до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Вважав рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 червня 2017 року у справі № 459/1950/16-ц завідомо неправосудним, оскільки суддя Червоноградського районного суду Львівської області Новосад М. Д., ухвалюючи рішення про стягнення судового збору у розмірі 15 000 грн, мав намір нанести шкоду ФГ «Бурка В. В.».

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив судстягнути з Держави Україна на його користь 1 000 000 грн відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправними діями судді Червоноградського міського суду Львівської області.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 19 липня 2021 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року, у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в частині вимог до судді Червоноградського міського суду Львівської області Новосад М. Д. про стягнення моральної шкоди відмовлено на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 червня 2017 року не визнано завідомо неправосудним, а тому твердження позивача з цього приводу є безпідставними та не підтверджені доказами. При цьому з наданих позивачем доказів та пояснень не встановлено, у чому полягає ця шкода, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 31 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2021 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про те, що рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 червня 2017 року не визнано завідомо неправосудним. Отже, твердження позивача з цього приводу є безпідставними та не підтверджені доказами.

При цьому районним судом правильно встановлено фактичні обставини справи, застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 31 травня 2022 року, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що у результаті ухвалення Червоноградським міським судом Львівської області рішення від 26 червня 2017 року у справі № 459/1950/16-ц, яким зокрема стягнуто з ФГ «Бурка В. В.» судовий збір у розмірі 15 000 грн, йому було спричинено моральну шкоду, яка полягала у приниженні ділової репутації, нормальних ділових зв`язків, відносини з оточуючими людьми.

Зазначає, що на підставі положень частини першої статті 1167 ЦК України суди попередніх інстанцій зобов`язані були захистити його права, гарантовані статтею 56 Конституції України, і задовольнити позов з урахуванням наявності постанови Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 459/1950/16-ц, якою встановлено вину та незаконність дій судді Червоноградського міського суду Львівської області.

Підставами касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_1 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 459/1950/16-ц, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Крім того, підставою касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також ОСОБА_1 просить вирішити питання щодо звернення до Конституційного Суду України з поданням щодо тлумачення статті 56 Конституції України.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У червні 2022 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2022 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У серпні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2022 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 26 червня 2017 року у справі № 459/1950/16-ц за позовом Фермерського господарства (далі - ФГ) «Бурка В. В.» до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди у задоволенні позовних вимог відмовлено, стягнуто з ФГ «Бурка В.В.» в користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 15 000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 04 жовтня 2017 року апеляційну скаргу представника ФГ «Бурка В. В.» - ОСОБА_1 відхилено.

Постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року касаційну скаргу ФГ «Бурка В. В.» задоволено частково, рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 червня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Львівської області від 04 жовтня 2017 року скасовано та закрито провадження по справі за позовом ФГ «Бурка В. В.» до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди (провадження № 61-27257св18).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для відмови у скасуванні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частин першої, другої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях, тощо, можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства.

Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Вчинені судом (суддею) у відповідній справі процесуальні дії й ухвалені у ній рішення не підлягають окремому судовому оскарженню шляхом ініціювання нового судового процесу.

Отже, якщо позивач вважав, що суди допустили порушення норм права під час розгляду його справи, він мав можливість оскаржити ухвалені у цій справі судові рішення до суду вищої (касаційної) інстанції у порядку та з підстав, визначених у відповідному процесуальному законі, чим він і скористався.

Беручи до уваги принцип незалежності суду, засобом захисту від судових помилок (стосовно питань юрисдикції, суті справи або процедури розгляду) повинна бути належна система апеляційного оскарження рішень (як з дозволу суду, так і без дозволу), будь-яка компенсація за інші недоліки в процесі здійснення правосуддя (у тому числі, наприклад, порушення строків розгляду справи) може вимагатися тільки від держави, недоцільним є притягнення судді до будь-якої особистої відповідальності за здійснення ним уповноважених професійних обов`язків, навіть шляхом відшкодування збитків державі, крім випадків навмисного порушення (пункт 76 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (провадження № 14-399цс18) зазначено, що здійснюючи правосуддя суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Закони України не передбачають можливості розгляду в суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.

Оскарження дій суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.

Вказаний правовий висновок відповідає також правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах від 08 травня 2018 року у справі № 521/18287/15-ц (провадження № 14-90цс18), від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 (провадження № 14-191цс19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду лише у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України.

За шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом (частина одинадцята статті 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що для відшкодування державою шкоди, завданої судом, необхідно, щоб рішення, дії або бездіяльність суду були незаконними.

Застосування частини шостої статті 1176 ЦК України можливе у випадку, коли предметом позову є дії чи бездіяльність, зокрема суду, які не пов`язані зі здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, що має на меті прийняття акта органом судової влади. Тобто це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті, у разі їх незаконних дій або бездіяльності і якщо вина судді встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» також передбачено, що для відшкодування державою шкоди, завданої судом, необхідно, щоб рішення, дії або бездіяльність суду були незаконними.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, ОСОБА_1 звертав увагу на те, що він не оскаржує процесуальні дії судді, а ставить питання про відшкодування моральної шкоди в результаті незаконних дій судді.

Встановлено, що рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 червня 2017 року у справі № 459/1950/16-ц за позовом ФГ «Бурка В. В.» до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено, стягнуто з ФГ «Бурка В.В.» в користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 15 000 грн, не визнано завідомо неправосудним, процесуальні дії судді незаконними не визнавалися. Тому, твердження позивача з цього приводу є безпідставними та не підтверджені доказами.

Посилання ОСОБА_1 на наявність постанови Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року (провадження № 61-27257св18), якою рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 червня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Львівської області від 04 жовтня 2017 року скасовано та закрито провадження у справі, як на підставу задоволення позову і визнання зазначених судових рішень завідомо неправосудними, не заслуговують на увагу, оскільки оскарження судових рішень в апеляційному й касаційному порядку відбулося з дотриманням визначеного ЦПК України процесуального порядку.

При цьому скасування судового рішення не є санкцією відносно суду (судді), а є реалізацією судом касаційної інстанції своїх повноважень і виконанням обов`язків, які входять у зміст правовідносин між судом касаційної інстанції та учасниками справи.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про недоведеність позивачем заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що на підставі статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

З огляду на те, що касаційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат не проводиться.

Щодо клопотання про звернення до Конституційного Суду України

У касаційній скарзі ОСОБА_1 заявив клопотання про вирішення питання щодо звернення до Конституційного Суду України з поданням щодо тлумачення статті 56 Конституції України, посилаючись на необхідність тлумачення норм Конституції України щодо наявності у нього права на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових осіб органів державної влади (суддею Червоноградського міського суду Львівської області).

Відповідно до частини шостої статті 10 ЦПК України, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку суд після ухвалення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України.

За наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 суд касаційної інстанції зробив висновок про законність оскаржених судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди. При цьому колегія суддів не встановила наявність підстав для вирішення питання щодо звернення до Конституційного Суду України з поданням щодо тлумачення статті 56 Конституції України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про вирішення питання щодо звернення до Конституційного Суду України з поданням щодо тлумачення статті 56 Конституції України відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 31 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк