Провадження № 2/752/6982/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17.10.2022 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

за участі секретаря - Ракоїд Є.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Київський завод «РАДАР» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

в с т а н о в и в:

до Голосіївського районного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Київський завод «РАДАР», у якому позивач просить суд стягнути на її користь з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 130597,31 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з 18.02.2006 року працювала в АТ «Київський завод «РАДАР» на посаді контролера на КПП в ВОХР, а 23.11.2012 року була переведена на посаду командира відділення з охорони об`єкту, а саме: Філії №1 АТ «Київський завод «РАДАР».

31.05.2022 року вона була звільнена із займаної посади у зв`язку із виходом на пенсію за віком, на підставі ст.38 КЗпП України.

Зазначає, що відповідачем не було проведено з позивачем розрахунку, а починаючи з 01.06.2020 року, відповідач систематично виплачував позивачеві заробітну плату частково і з затримкою.

Позивач посилається на те, що всього за період з червня 2020 року по травень 2022 року їй було нараховано 157309,15 грн заробітної плати, з яких було виплачено лише 25 743,32 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19.08.2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання письмового відзиву.

На підставі положень ст.ст.274-279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 з 18.02.2006 року працювала в АТ «Київський завод «РАДАР» на посаді контролера на КПП в ВОХР, а 23.11.2012 року була переведена на посаду командира відділення з охорони об`єкту, а саме: Філії №1 АТ «Київський завод «РАДАР».

31.05.2022 року вона була звільнена із займаної посади у зв`язку із виходом на пенсію за віком, на підставі ст.38 КЗпП України.

Відповідно до довідок від 21.07.2022 року №81, від 21.07.2022 року №83, від 21.07.2022 року №82, виданих АТ «Київський завод «РАДАР», ОСОБА_1 з червня 2020 року по травень 2022 року було нараховано 157309,15 грн заробітної плати.

В той же час відповідно до розрахункових листів заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі становить 130 597,31 грн.

Трудові права працівника гарантовані Конституцією України та законами, іншими підзаконними актами.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України). Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Як визначено у ст. 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій) та інші заохочувальні та компенсаційні виплати до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Як визначено у ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належній йому зарплати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач, як роботодавець, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України до теперішнього часу не виплатив позивачу заборгованість із заробітної плати.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з наведеного, наявні обґрунтовані підстави стверджувати про порушення прав позивача на своєчасне отримання належних до сплати коштів.

Відповідач не надав жодних доказів виплати позивачу заборгованості по заробітній платі.

Таким чином, установивши під час розгляду справи факт невиплати відповідачем позивачу заробітної плати в повному обсязі, суд вважає, що позов є обґрунтованим, обставини, викладені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а отже позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 274-279, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Київський завод «РАДАР» про стягнення заборгованості по заробітній платі - задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Київський завод «РАДАР» (Код , м. Київ, вул. Предславинська, 35) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) заборгованість по заробітній платі в розмірі 130 597,31 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Київський завод «РАДАР» (Код , м. Київ, вул.Предславинська, 35) на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя