Провадження № 2-о/344/35/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Шамотайла О.В.,

присяжних Сінцової Т.С.

Новосельської Л.З.

за участі секретаря судового засідання Устинської Н.С.

представника заявника ОСОБА_1

розглянувши в судовому засіданні заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа Івано-Франківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про оголошення фізичної особи померлою, -

В С Т А Н О В И В:

В заяві вказано, що заявник проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та є сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У листопаді 2010 року мати заявника виїхала разом із сестрою заявника за кордон, в Іспанію, а з 2016 року вони не виходять на зв`язок, місце знаходження матері заявнику невідоме.

Представник заявника подав заяву за містом якої заяву підтримав, визнання особи померлим необхідно заявнику для оформлення спадкових прав.

Представник заінтересованої особи Івано-Франківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) подав заяву про розгляд справи без його участі.

Інших заяв до суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, покази допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_4 , яка показала суду, що є сусідкою заявника та біля 12 років назад востаннє бачила ОСОБА_3 , знає, що вона виїхала в Іспанію, в гостях у неї після від`їзду не бувала, а також вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши таким чином обставини справи та відповідні їм правовідносини суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є матір`ю заявника. Як заявник зазначає, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 більш як десять років до звернення в суд, виїхала і після чого за адресою своєї реєстрації більше не повернулася, інших відомостей про її місце знаходження у заявника не було.

Відомостей про те, що заявник звертався в правоохоронні органи для розшуку матері матеріали справи не містять.

В своїй заяві заявник вказує, що оголошення померлим йому необхідно задля отримання права на спадщину після смерті матері заявника.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Відповідно до положень ст. 46 ЦК фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Отже, ЦК України передбачає кілька видів фактів з яких випливає обчислення, що мають правове значення для визнання особи такою, що померла:

3 роки загальний строк;

2 роки від дня закінчення воєнних дій у разі, якщо особа пропала безвісти у зв`язку з цими діями; 6 місяців якщо особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припускати її загибель від певного нещасного випадку (внаслідок катастрофи, стихійного лиха тощо);

строк, визначений судом, але не менший шести місяців залежно від конкретних обставин.

Щодо вимог заяви, то суд, враховуючи, правила ч.3ст.46 ЦК України, та оцінюючи обставини, на які послалася заявник, виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на презумпції смерті цієї особи, правові наслідки оголошення фізичної особи такою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті (ст. 47 ЦК України). Відтак, після оголошення фізичної особи померлою відкривається спадщина (ст. 1220 ЦК України), утриманцям призначається пенсія, шлюб припиняється (ст. 104 Сімейного кодексу України), припиняється представництво за довіреністю, яку видала особа, оголошена померлою, та/або представництво за довіреністю, виданою особі, яка оголошена померлою (ст. 248 ЦК України). Законодавство виділяє ряд підстав, за наявності яких громадянин може бути оголошений померлим.

До таких підстав належать:

відсутність громадянина в місці постійного проживання протягом трьох років з дня отримання останніх відомостей про нього, а в деяких випадках, визначених законодавством, - протягом шести місяців;

неотримання відомостей про місце перебування фізичної особи протягом визначеного законодавством часу;

неможливість встановити, чи є живою фізична особа.

Заявник вказує, що відсутність контактів із матір`ю більш як 5 років та безрезультативність її пошуків дає підстави констатувати про її ймовірну смерть.

Суд вказує, що оголошення особи померлою провадиться судом у порядку, аналогічному порядку визнання фізичної особи безвісно відсутньою. При цьому слід враховувати, що підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, які дають підставу суду припускати смерть такої особи.

Визнання громадянина померлим тягне за собою ряд правових наслідків, але не впливає на його правоздатність та дієздатність, оскільки громадянин, що перебуває живим, не перестає бути суб`єктом права. Визнання фізичної особи померлою у випадках, коли така особа переховується від розшуку (наприклад, за кримінальною справою), або про яку вірогідно відомо, що вона жива, але немає точних відомостей про її місце перебування, потребує достатніх та переконливих доказів для подальшої констатації наявності правових підстав для встановлення такого факту.

Суд констатує, що оскільки будь-які дії щодо пошуку ОСОБА_3 не проводились взагалі і доказів зворотнього суду не надано, отож неможливо дійти висновку про повний і вичерпний обсяг вжитих заходів щодо розшуку ОСОБА_3 .

Суд вказує, що оголошення громадянина померлим базується на презумпції смертності (тобто на припущенні, що громадянин, який відсутній, - мертвий).

В той же час у заявника відсутні як інформація, так і припущення, згідно до яких судом можливим було б зробити висновок про смерть гр. ОСОБА_3 , а зі змісту заяви, заявник не вказує на жодні обставини які могли б спричинити смерть ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 306 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Проте під час судового розгляду, жодна із цих обставин не підтверджується реальним фактом, або рядом подій які мали б в кінцевому результаті такі наслідки.

Відтак, аналізуючи наявні у справі докази у їх сукупності, виходячи із системного тлумачення норм чинного законодавства, які регулюють дані правовідносин у контексті з`ясованих судом обставин справи, суд вважає, що заявник не надав суду належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 , можливо оголосити померлою, а інші матеріали справи таких доказів не містять, а тому не доведені обставини, що дають підставу суду припускати смерть цієї особи, або обставини, що загрожували смертю цій фізичній особі, відтак в результаті розгляду справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання ОСОБА_3 померлою.

Окремо слід зауважити щодо показань свідків, допитаних в судовому засіданні. Так, судом не було встановлено об`єктивних, чітких та несуперечливих показань свідків, які необхідні для встановлення об`єктивної істини в справі при винесенні законного та обґрунтованого рішення. На переконання суду показання допитаного свідка не дають змогу встановити зв`язок між поясненнями сторін і фактичними правовідносинами, та є неспроможними підтвердити чи спростувати наявні у справі докази та пояснення, а тому оцінюються судом критично.

Підсумовуючи все викладене, суд прийшов до одностайного висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення заяви.

На підставі наведеного, керуючись ст.46, 47 ЦК України, ст.ст. 293,305-309 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Головуючий суддя Шамотайла О.В.

Присяжні Сінцова Т.С.

Новосельська Л.З.