Справа № 462/3862/22
УХВАЛА

05 серпня 2022 року м. Львів

Суддя Залізничного районного суду м. Львова Гедз Б. М., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про стягнення безпідставно набутих коштів, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Залізничного районного суду м. Львова із позовом, в якому просить стягнути з Акціонерного товариства «Таскомбанк» грошові кошти в сумі 7 880, 00 грн, з яких 5 000 грн основний борг, 2 880 грн відсотки за 20 днів, протягом яких безпідставно набуті відповідачем кошти не було повернуто.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, звертаючись до Залізничного районного суду

м. Львова, в обґрунтування звернення із позовом за зареєстрованим місцем свого проживання, позивач покликається на вимоги ч. 5 ст. 28 ЦПК України.

Так, у відповідності до ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Законом України «Про захист прав споживачів» визначено процедуру укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації споживачеві один про одного та щодо умов договору. А у разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статями 15 і 23 цього Закону.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Згідно із ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь- якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Пунктом 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

У зв`язку з цим, застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до даних правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті, які передують укладенню договору.

Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами (Цивільний кодекс України, Закону України Про банки та банківську діяльність, Закону України Про платіжні системи та переказ грошей в Україні тощо).

Поруч з цим, згідно рішення Конституційного Суду від 10.11.2011 року №15-рп/2011 положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 згаданого Закону у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Як вбачається із заявлених позивачем позовних вимог предметом спору у даній справі є повернення, у відповідності до ст. 1212 ЦК України, безпідставного набутих АТ «Оксі банк» грошових коштів у зв`язку із їх списанням з його карткового рахунку, відкритого у відповідача, в свою чергу позивачем не наведено підстав, визначених Законом України «Про захист прав споживачів», які дають право особі захистити порушене право саме споживача, наявний спір між сторонами у даній справі виник із договірних правовідносин та не пов`язаний безпосередньо із положеннями, передбаченими Законом України «Про захист прав споживача», оскільки такі правовідносини врегульовані іншими законодавчими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Як встановлено судом, місцезнаходженням відповідача у справі - юридичної особи Акціонерного товариства «Оксі Банк» є м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, що за територіальною підсудністю відноситься до Шевченківського районного суду м. Києва.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються.

На підставі викладеного, керуючись ст. 31, 32, 187, 260, 261, 354 ЦПК України, суд, -

постановив:

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про стягнення безпідставно набутих коштів передати за підсудністю на розгляд Шевченківського районного суду м. Києва.

Роз`яснити учасникам справи, що передача справи, з підстав зазначених вище в ухвалі, здійснюється не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження ухвали суду, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя (підпис) Б. М. Гедз

З оригіналом згідно

Суддя Б.М.Гедз