Справа № 496/5143/20
Провадження № 2/496/52/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді Дранікова С.М.,

за участю секретаря Чорної В.С.,

представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Гусарова О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором №3к-322 від 12.09.2008 року у розмірі 274887,56 грн. та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що між позичальником, яким є: ОСОБА_3 та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 12.09.2008 року був укладений Кредитний договір № 3к-322, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 32 400 дол.США зі сплатою 13,5% річних. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти на загальну суму 32 400 дол.США. З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, банк та ОСОБА_1 уклали Договір поруки №1577/08 від 12.09.2008 року, банк та ОСОБА_2 уклали Договір поруки № 1579/08 від 12.09.2008 року. 18.10.2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а останнє набуло право вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту № 3к-322 від 12.09.2008 року, Договором поруки №1577/08 від 12.09.2008 року, Договором поруки №1579/08 від 12.09.2008 року. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідачів, а ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» втратив такі права. Станом на день подання позовної заяви відповідач не повернув отримані від позивача кредитні кошти на підставі кредитного договору № 579-05-ПК від 08.12.2005 року.Діюче законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриття й виконання виконавчого провадження.З огляду на те, що позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів отриманих на підставі кредитного договору № 579-05-ПК від 08.12.2005 року, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Розрахунок заборгованості про стягнення інфляційних збитків, пені і 3% річних нараховано на суму 607 206,09 грн. відповідно до рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16.09.2016 року по справі № 496/2788/16-ц. Нарахування трьох відсотків річних проведено на 607 206,09 грн. (сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту)) за період із 06.11.2017 року по 06.11.2020 року і складає 54 705,96 грн. Відсоткова ставка: 3% річних. Розраховується за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів]. Нарахування інфляційного збільшення проведено на суму 607 206,09 грн. (сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту)) за період із листопада 2017 року по жовтень 2020 року і складає 107 414,76 грн. Відсоткова ставка: 3% річних. Розраховується за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] /100% /365 днів [Кількість днів]. Нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою проведено на суму 607 206,09 грн. (сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту)) за період із 06.11.2019 року по 06.11.2020 року і складає 112 766,84 грн. Розраховується за формулою: [Пеня] = [Сума боргу] 2 [Ставка пені (%)]/100%/365 днів [Кількість днів]. Загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 274 887,56 грн. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, але подав до суду клопотання, в якому вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглянути у його відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Какуша О.О. в судове засідання не з`явився, надавшидо суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити з наступних підстав. По-перше, позивач у своєму позові вказує відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і зазначає, що вони є поручителями за кредитним договором. Однак, заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 16.09.2016 року по цивільній справі № 496/2788/16-ц, встановлено, що від днянастання останнього строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором №3к-322 від 12.09.2008 року, а саме 11.09.2015 року до пред`явлення вимоги до поручителів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (звернення до суду з позовною заявою 10.08.2016 року) сплинув шестимісячний строк, передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України (в редакції чинній на момент розгляду справи), а тому дія договору поруки припинена. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 02.03.2017 року вказане рішення Біляївського районного суду Одеської області залишено без змін. Рішення суду першої інстанції набрало законної сили 02.03.2017 року. А тому, з урахуванням викладених обставин ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не можуть бути відповідачами по справі, так як договори поруки припинені. По-друге, позивач вказує, що на день подання позовної заяви відповідач не повернув отримані від позивача кредитні кошти на підставі Кредитного договору № 579-05-ПК від 08.12.2005 року. Однак, ОСОБА_3 ніякого договору з позивачем, а саме за № 579-05-ПК від 08.12.2005 року ніколи не укладав. Договору з таким номером та датою до позову не надано. Більш того, ОСОБА_3 повернув позивачу кредитні кошти за кредитним договором № 3к-322 від 12.09.2008 року, стягнуті з нього заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 16.09.2016 року по цивільній справі № 496/2788/16-ц. По-третє, в позові позивач розраховує суму 3% річних, нарахування інфляційного збільшення та пені за подвійною обліковою ставкою виходячи із суми 607 206,09 грн., яку він вказує як тіло кредиту. Однак, тіло кредиту це основний борг по кредиту. Але, позивач взяв за розрахунок суму 607206,09 грн., яка взагалі не являється тілом кредиту. В цю суму згідно рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16.09.2016 року входять прострочена заборгованість по основному боргу кредиту, прострочена заборгованість за відсотками, прострочена заборгованість по щомісячній комісії та судовий збір. А тому, цю суму не можна брати за розрахунок штрафних санкцій. По-четверте, з моменту набрання рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 16.09.2016 року по цивільній справі № 496/2788/16-ц законної сили, а саме 02.03.2017 року, по день подання позову, 26.11.2020 року, минуло більше трьох років, що свідчить про пропущення позивачем строку позовної давності. Позивачем не зазначено чому датою розрахунку він бере 06.11.2017 року. Якщо це дата з якої позивач дізнався про порушення свого права, то трирічний строк позовної давності з урахуванням цієї дати також сплив. Позивач просить стягнути з відповідачів пеню за подвійною ставкою НБУ. Однак, кредитним договором, а саме п. 6.1. Договору, передбачено, що за прострочення повернення Кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення. Тобто, Договором встановлено розмір пені, а тому позивач не мав права брати за розрахунок пені подвійну ставку НБУ. Посилаючись на вказані доводи, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Крім того, представником відповідача подано письмову заяву про застосування строків позовної давності.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому спростовував посилання представника відповідача щодо спливу строку позовної давності, оскільки вважає, що з урахуванням практики Верховного Суду України, позивач має право на звернення до суду із позовом про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України, яке виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення й обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Крім того, представник позивача вказав, що розрахунок 3% річних та інфляційних втрат здійснено саме на суму відступленого боргу первісним кредитором, тобто на суму заборгованості, що вже була стягнута в судовому порядку, однак у повному обсязі боржником не погашена. У зв`язку з викладеним, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Гусаров О.Л., який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, просив закрити провадження у справі в частині вимог до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за відсутністю предмета спору, та відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 . При цьому посилається на те, що дія договорів поруки припинена ще 11.03.2016 року. Вказана обставина встановлена заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 16.09.2016 року по цивільній справі № 496/2788/16-ц, яке ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 02.03.2017 року залишено без змін та набрало законної сили 02.03.2017 року. Крім того, як було встановлено Біляївським районним судом Одеської області і Апеляційним судом Одеської області під час апеляційного розгляду справи № 496/2788/16-ц, між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і ОСОБА_1 було укладено договір поруки №1077/08 від 19.06.2008 року. Разом з тим, позивачем було долучено до позовної заяви копію договору поруки №1077/08 від 12.09.2008 року, який ОСОБА_1 ніколи не укладався, тому вказаний документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим. Таким чином, між позивачем, з однієї сторони і ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з іншої сторони, відсутні будь-які договірні правовідносини, в межах яких могли б виникнути спірні питання. Оскільки позовні вимоги у цій частині позову ґрунтуються виключно на зобов`язаннях, які існували під час дії договорів поруки, то очевидним є відсутність предмету спору в частині провадження щодо ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . Що стосується позовних вимог до ОСОБА_3 , то із розрахунку розміру позовних вимог вбачається, що позивач фактично намагається застосувати положення ст.625 ЦК України не до суми заборгованості за кредитним договором, а до всієї присудженої судом суми за наслідками розгляду цивільної справи № 496/2788/16-ц. Внаслідок цього, позивачем нараховано відсотки, пеню та інфляційні втрати на визначену судом суму, яка включає судові витрати та інші суми, що були предметом позовних вимог у справі №496/2788/16-ц і обов`язок сплати яких після набрання законної сили судовим рішенням існував у ОСОБА_3 . Тому, обґрунтування позовних вимог та їх розрахунок є помилковими, а відтак позовні вимоги до ОСОБА_3 є такими, що не підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 12.09.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 3к-322, відповідно до якого банк надав відповідачу в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 32400 доларів США з оплатою по процентній ставці 13,50 процентів річних.

Пунктом 3.2. кредитного договору встановлено, що позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором до 11 вересня 2015 р. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним кредитним договором, того ж дня між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №1577/08, та між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №1579/08.

Згідно п.п. 1.1. договорів поруки, поручителі, зобов`язуються перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 3к-322 від 12 вересня 2008 року, укладеним між кредитором та боржником, відповідно до якого боржникові наданий кредит у розмірі 32400 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних.

Відповідно до п. п. 2.1. договорів поруки у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 16.09.2016 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 3к-322 від 12 вересня 2008 року в сумі 598232,60 грн., а також судовий збір у розмірі 8973,49 грн., а всього 607206,09 грн. У задоволенні позовної заяви до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

У вказаному рішенні судом встановлено, що в якості забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним кредитним договором, того ж дня між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», і ОСОБА_2 , а 19.06.2008 р. також з ОСОБА_1 були укладені договори поруки № 1079/08 та № 1077/08. З п. 3.2 кредитного договору від 12.09.2008 року вбачається, що термін остаточного погашення кредиту 11.09.2015 року. Таким чином, від дня настання строку виконання основного зобов`язання, а саме 11.09.2015 року до пред`явлення вимоги до поручителів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , сплинув шестимісячний строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому дія договору поруки припинена.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Проте, представником позивача до позовної заяви долучено договори поруки з іншим номером, а саме №1577/08 та №1579/08 від 12.09.2008 року.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 02.03.2017 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилено. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16.09.2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без змін.

18.10.2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступає ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуває право вимоги до позичальників та поручителів зазначених у Додатку №1 до цього Договору.

В якості доказу на підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором №3к-322 від 12.09.2008 року до ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі Договору про відступлення прав вимоги від 18.10.2018 року позивач долучив до позовної заяви Витяг з Реєстру кредитних договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, який є Додатком № 1 до Договору про відступлення прав вимоги від 18.10.2018 року.

Відповідно до вказаного Витягу, за номером п/п 10 значиться: позичальник ОСОБА_3 , ІПН позичальника НОМЕР_1 , номер кредитного договору №3к-322 від 12.09.2008 року, залишок по тілу кредиту 298349,8 грн., залишок по відсотках 126992 грн., залишок по комісіям 9903,78 грн., залишок по пеням і штрафам 4434260,8 грн.

Крім того, відповідно до пункту 12 глави 11 розділу ІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 1000/5 від 18.06.2015 року, витяг зі службового документа виготовляється, якщо немає необхідності виготовляти копію. Витяг оформлюється на загальному бланку установи із дотриманням таких вимог: у назві виду документа зазначається: «витяг з наказу», «витяг з протоколу»; відтворюється повністю вступна частина (якщо вона є) службового документа; з основної частини тексту документа виписується той пункт, інформація якого необхідна; відтворюється реквізит «Підпис» (без особистого підпису); проставляються відмітка про засвідчення копії та відбиток печатки служби діловодства.

Проте, наданий позивачем витяг з Додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги від 18.10.2018 року не містить вказівки на те, що оригінал Реєстру кредитних договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами було підписано представниками ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал».

Разом з цим, звертаючись із вказаним позовом до суду, позивач не довів факт відступлення права грошової вимоги до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за Договором поруки №1577/08 від 12.09.2008 року, Договором поруки №1579/08 від 12.09.2008 року від первісного кредитора до позивача ТОВ «Вердикт Капітал».

Відсутність Додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги від 18.10.2018 року позбавляє суд можливості встановити достовірність відомостей щодо наявного у позивача права вимоги за договорами поруки №1577/08 та №1579/08 від 12.09.2008 року.

За таких умов відсутні підстави для стягнення заборгованості з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача.

Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази та платіжні документи, що підтверджують факт здійснення ТОВ «Вердикт Капітал» оплати за відступлення прав вимоги на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в розмірі 684884,86 грн. на виконання умов п. 4 Договору про відступлення прав вимоги від 18.10.2018 року.

Надані суду документи не містять доказів направлення на адресу відповідачів повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором № 3к-322 від 12.09.2008 року, договором поруки №1577/08 від 12.09.2008 року, договором поруки №1579/08 від 12.09.2008 року на користь ТОВ «Вердикт Капітал» та про наявну суму заборгованості.

При цьому у позові зазначено, що ТОВ «Вердикт Капітал» додало всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. В порядку пункту 8 частини 3 статті 175 ЦПК України позивачем повідомлено суд про те, що надання суду інших доказів є неможливим в зв`язку з їх відсутністю.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачів на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №3к-322 від 12.09.2008 року у розмірі 274 887,56 грн., з яких нараховані 3% річних 54 705,96 грн., втрати від інфляції 107 414,76 грн., нарахована пеня 112 766,84 грн.

На підтвердження заявлених вимог позивачем надано розрахунок боргу 3% річних за період із 06.11.2017 року по 06.11.2020 року, розрахунок інфляційних збитків за листопад 2017 року жовтень 2020 року, та розрахунок нарахування пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за період із 06.11.2019 року по 06.11.2020 року.

Із вказаних розрахунків вбачається, що позивач фактично намагається застосувати положення ст. 625 ЦК України не до суми заборгованості за кредитним договором, а до всієї присудженої судом суми, яка включає в тому числі і судові витрати, за наслідками розгляду цивільної справи № 496/2788/16-ц.

До того ж, розрахунок інфляційних збитків доданий до позову є неповним та незрозумілим, а також відсутня формула розрахунку.

Також позивачем не наведено обґрунтувань та належного розрахунку з посиланням на відповідні умови кредитного договору в частині стягнення неустойки (пені). Позивач просить стягнути з відповідачів пеню за подвійною ставкою НБУ. Однак, кредитним договором №3к-322, а саме п. 6.1. Договору, передбачено, що за прострочення повернення Кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. Тобто, договором встановлено розмір пені, а тому позивач не мав права брати за розрахунок пені подвійну ставку НБУ.

Отже, позивачем не надано належного розрахунку заборгованості за кредитним договором, з якого вбачалося б, яким саме чином обчислені кожна зі складових зазначеної позивачем загальної суми заборгованості.

Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який не довів суду належними та допустимими доказами її розмір.

Оскільки позивачем не доведено розмір заборгованості за кредитним договором, а також факт переходу до позивача прав вимоги за кредитним договором та договорами поруки, суд позбавлений можливості впевнитись у законності права вимоги позивача до відповідачів, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Крім того, представник позивача вказує в позові, що на день подання позовної заяви відповідач не повернув отримані від позивача кредитні кошти на підставі Кредитного договору №579-05-ПК від 08.12.2005 року. Проте, договору з таким номером та датою до позову не надано.

За ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, в ст. 81 ЦПК України зазначається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Щодо заявленого представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Какуша О.О.клопотання про застосування строку позовної давності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності, оскільки з моменту набрання законної сили 02.03.2017 року заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 16.09.2016 року по цивільній справі №496/2788/16-ц, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором з ОСОБА_3 по день подання позову 26.11.2020 року, минуло більше трьох років, що свідчить про пропущення позивачем строку позовної давності.

Як роз`яснено в абз. 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, відмова в задоволенні позову внаслідок пропуску строку позовної давності є самостійною підставою для відмови в позові в разі доведеності позовних вимог.

Суд зауважує, що враховуючи той факт, що позов задоволенню не підлягає у зв`язку з його безпідставністю, позовна давність, про застосування якої заявлено представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Какуша О.О., судом не застосовується.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 256, 257, 261, 509, 525, 526, 549, 599, 610, 611, 625, 1049, 1054ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.

Повний текст рішення складено 03.11.2022 року.

Суддя С.М. Драніков