Справа №302/1082/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2022 смт. Міжгір?я Закарпатської області

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого, судді Пухальського С. В.,

за участю секретаря судового засідання Куруц В. І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Рішко Сергій Іванович до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої представник зазначив, що батьками його довірителя були ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Дідом і бабою Позивача по лінії матері були ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . У них було троє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (мати Позивача). Під час пологів і народження доньки Гафії (матері Позивача) баба Позивача ОСОБА_5 , померла. ІНФОРМАЦІЯ_4 дід Позивача ОСОБА_4 , одружився вдруге на ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка виховала матір Позивача як рідну доньку. Спільних дітей у подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_9 не було. Дід Позивача ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . Мати Позивача ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .

06 лютого 2008 року секретарем виконкому Майданської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області було посвідчено заповіт ОСОБА_9 , згідно якого все своє майно, в т.ч. житловий будинок в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,2593 га, вона заповідала своєму онуку ОСОБА_1 .

Попри те, що кровної спорідненості між Позивачем та ОСОБА_9 не було, остання вважала дітей своєї падчерки ОСОБА_3 , в т.ч. і Позивача, своїми онуками, адже вона виховувала свою падчерку з першого року її життя. Натомість Позивач називав ОСОБА_9 бабою.

Батько Позивача ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 .

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Померла ОСОБА_9 була постійною мешканкою АДРЕСА_1 . На день її смерті в даному будинку проживав і був зареєстрований лише Позивач.

На день смерті ОСОБА_9 на праві власності належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (далі Спадковий будинок), а також земельна ділянка загальною площею 0,2593 га призначена для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку.

Нотаріусом у видачі свідоцтв про право на спадщину Позивачу було відмовлено по причині того, що у спадковій справі відсутні документи, які б підтверджували факт родинних відносин між померлою ОСОБА_9 та Позивачем.

Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому висловлено прохання:

- встановити факт, що ОСОБА_9 , згідно заповіту, посвідченого секретарем виконкому Майданської сільради Міжгірського району Закарпатської області, зареєстрованого в книзі для запису нотаріальних дій під №32, на випадок своєї смерті все своє рухоме та нерухоме майно, що належатиме їй на день смерті, в т.ч. Спадковий будинок та земельну ділянку площею 0,2593 га згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №022998 від 21.08.2001, заповідала ОСОБА_1 ;

- визнати за позивачем право власності на Спадковий будинок, а також на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:006:0032 та :01:006:0033 площею 0,07 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та відповідно площею 0,1893 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: Закарпатська область, Міжгірський район, с. Майдан, урочище «Біля будинку», в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Ухвалою суду від 28.09.2022 по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (а.с. 48-49).

Представник позивача адвокат Рішко С. І. подав заяву з проханням розглядати справу без його участі та участі його довірителя. Висловив позицію про підтримання заявлених у позовній заяві вимог.

Секретарем Міжгірської селищної ради Закарпатської області Пішта Мирославою подано заяву за змістом якої висловила позицію про визнання селищною радою заявлених позовних вимог, справу просила розглядати без участі представника селищної ради.

Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні.

Судом встановлено, що Батьками Позивача були ОСОБА_2 та ОСОБА_10 , шлюб між якими був укладений 15.07.1967 в результаті дружина змінила прізвище з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 » (а.с. 13, 15).

Дідом і бабою Позивача по лінії матері були ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (а.с. 14).

Дід Позивача ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 17).

Мати Позивача ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 20).

Згідно довідки Майданського старостинського округу Міжгірської селищної ради від 09.08.2022 №244 померла ОСОБА_3 , 1946 р.н., була постійною мешканкою АДРЕСА_2 . На день її смерті в даному будинку проживали і були зареєстровані: ОСОБА_2 , 1942 р.н. чоловік померлої; ОСОБА_15 , 1972 р.н. син померлої (а.с. 23).

06 лютого 2008 року секретарем виконкому Майданської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області було посвідчено заповіт ОСОБА_9 , зареєстрований в реєстрі під №32, згідно якого все своє майно, в т.ч. житловий будинок в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,2593 га згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №022998 від 21.08.2001, вона заповідала своєму онуку ОСОБА_1 (а.с. 19).

За даними погосподарського обліку за 1967-1969 роки, зі слів самої ОСОБА_9 , як голови дворогосподарства, Позивач зазначений як її онук, а мати Позивача як її донька (а.с. 24).

Батько Позивача ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 21).

Згідно довідки Майданського старостинського округу Міжгірської селищної ради від 09.08.2022 №245 померлий ОСОБА_2 , 1942 р.н., був постійним мешканцем АДРЕСА_2 . На день його смерті в даному будинку проживав і був зареєстрований ОСОБА_15 , 1972 р.н. син померлого (а.с. 23).

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с. 18).

Як вбачається з довідки Майданського старостинського округу Міжгірської селищної ради від 09.08.2022 №243 померла ОСОБА_9 , 1921 р.н., була постійною мешканкою АДРЕСА_1 . На день її смерті в даному будинку проживав і був зареєстрований лише Позивач (а.с. 22).

На день смерті ОСОБА_9 на праві власності належали житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка загальною площею 0,2593 га призначена для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №022998 від 21.08.2001 (а.с. 28).

01 жовтня 2014 року на підставі заяви Позивача приватним нотаріусом Дунаєвим Ю. М. була зареєстрована спадкова справа №30-2014 за майном померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_9 (а.с. 25).

Як свідчить інформаційна довідка зі Спадкового реєстру №38507545 від 01.10.2014, заповіт ОСОБА_9 від 06.02.2008 №32 є чинним (а.с. 26).

На запит приватного нотаріуса Дунаєва Ю.М. і на замовлення Позивача землевпорядною організацією ТОВ «Землемір» була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо відновлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки згідно Держакту №022998 та 27.04.2015 в Державному земельному кадастрі були зареєстровані дві земельні ділянки, що розташовані в ур. «Біля будинку» в с. Майдан Міжгірського району Закарпатської області, а саме:

- земельна ділянка з кадастровим номером :01:006:0032 площею 0,07 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

- земельна ділянка з кадастровим номером :01:006:0033 площею 0,1893 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с. 35-40).

Постановою від 21.09.2022 №49/02-31 приватним нотаріусом відмовлено Позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно по причині того, що у спадковій справі відсутні документи, які б підтверджували факт родинних відносин між померлою ОСОБА_9 та Позивачем, а саме, що він являється її онуком.

Як зазначає представник позивача, вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Згідно з пунктами 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України (далі ЦК України) положення зазначеного Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Розділом ІІ ЦК УРСР регулюються відносини щодо володіння, користування та розпорядження майном.

Суд виходить з того, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1961 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації».

Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 2 Закону України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (вересень 2008 року), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його.

При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до положень статей 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За змістом частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частинами 1 та 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Для підтвердження права Позивача на набуття спадщини на майно померлої ОСОБА_9 є необхідним встановлення факту, що саме він є спадкоємцем ОСОБА_9 за заповітом. Зважаючи на відмову нотаріуса у видачі свідоцтв на спадщину за заповітом, Позивач змушений звернутися до суду із цим позовом.

Відповідно до пункту 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 (далі Порядок), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до пункту 4.18 Порядку, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно положень пункту 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 №1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на такий об`єкт нерухомого майна не подаються.

Згідно Технічного паспорта на будинок садибного типу, виданого 31.08.2022 ФОП ОСОБА_16 , спадковий будинок був побудований орієнтовно у 1940 році та має загальну площу 45 м2 (а.с. 29-30).

Згідно виписки з по господарської книги від 09.08.2022 №242 власником Спадкового будинку, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:006:0032, була померла ОСОБА_9 (а.с. 28).

Як вбачається з довідки №30, виданої 26.07.2022 КП «Міжгірське БТІ Міжгірської селищної ради», станом на 31.12.2012 право власності на Спадковий будинок не зареєстровано (а.с. 33).

Згідно положень статті 392 ЦК України, власник майна може пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частини 2 статті 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права не встановлена судом.

У зв`язку з тим, що за життя ОСОБА_9 не оформила правовстановлюючі документи на Спадковий будинок, а також у зв`язку із неточними даними про Позивача, зазначеними у заповіті ОСОБА_9 від 06.02.2008 №32, на даний час Позивач позбавлений можливості оформити спадщину в позасудовому порядку, а тому змушений звертатися до суду за захистом, обираючи передбачений пунктом першим частини 2 статті 16 ЦК України спосіб захисту свого права у вигляді визнання права.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини, визнання позову відповідачами, те, що прийняттям спадщини позивачем права інших осіб не порушуються, суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявлені в позовній заяві.

Відповідно до вимог статей 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, позивачу з державного бюджету підлягають поверненню 1736,70 грн., що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого ним при подачі позовної заяви до суду (3473,40 х 0,5 = 1736,70).

Керуючись статтями 2, 3, 10-13, 19, 76-81, 141, 142, 200, 206, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , згідно заповіту, посвідченого 06.02.2008 секретарем виконкому Майданської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області Бурда Л. Ю., зареєстрованого в книзі для запису нотаріальних дій під №32, на випадок своєї смерті все своє рухоме та нерухоме майно, що належатиме їй на день смерті, в тому числі житловий будинок з надвірними будовами, розташований в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,2593 га згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №022998 від 21.08.2001, заповідала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканцю АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 , право власності на:

- будинок садибного типу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку з кадастровим номером :01:006:0032 площею 0,07 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: Закарпатська область, Міжгірський район, с. Майдан, урочище «Біля будинку»;

- земельну ділянку з кадастровим номером :01:006:0033 площею 0,1893 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Закарпатська область, Міжгірський район, с. Майдан, урочище «Біля будинку».

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Міжгірському районі Закарпатської області повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_2 , з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при подачі даного позову на підставі квитанції №0.0..1 від 28.09.2022, що становить 1736,70 грн. (одна тисяча сімсот тридцять шість гривень 70 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо або через Міжгірський районний суд Закарпатської області з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 13 жовтня 2022 року.

Суддя Пухальський С. В.