Справа № 368/525/21
Рішення

Іменем України

"22" червня 2022 р. Кагарлицький районного суду Київської області в складі:

головуючого судді Іванюти Т.Є.

при секретарі Вареник О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кагарлику цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Кагарлицького районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (м.Кагарлик, вул. Кооперативна, 19), Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в Київській області (м.Київ, вул. Володимирська 15) про зняття арешту з майна, -

встановив :

Позивачка звернулася до суду з даним позовом та просила зняти арешт з усього нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , який накладений відділом державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.03.2011 року за № 23416831, прийнятої в рамках виконавчого провадження ВП №21240758 та зареєстрованої 23.01.2011 року за № 10979478 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Мотивувала тим, що вона, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері, звернулася до приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області. Від нотаріуса позивачка дізналася, що все її майно перебуває під арештом згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 23416831 від 23.03.2011 року, накладеного Відділом ДВС Кагарлицького РУЮ.

Крім вищевказаного успадкованого майна, під арештом аж з 2011 року перебуває все майно, власником якого є позивачка.

В серпні та листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби з питанням надання інформації щодо накладення арешту на її майно та прохання вирішити питання про скасування арешту на майно та отримано відповідь за № 12229 від 14.08.2020 року та за № 20086 від 02.12.2020 року, з яких стало відомо, що на підставі постанови про адміністративне правопорушення АІ № 296486 від 10.08.2020 року відділення державної автомобільної інспекції, Кагарлицьким ВДВС було відкрито виконавче провадження № 21240758, згідно якого вона повинна була сплатити адміністративний штраф в сумі 255 гривень 00 копійок, який не сплатила, так як про це їй було невідомо. Саме в рамках вказаного виконавчого провадження 23.03.2011 року було накладено арешт на моє майно та відомості про обтяження внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером постанови 23416831. Вищевказане виконавче провадження було завершено державним виконавцем відповідно до п.2 ст.37 ЗУ "Про виконавче провадження". Кошти на депозитний рахунок відділу для погашення заборгованості по даному виконавчому провадженні від боржника ОСОБА_1 не надходили. Також в відповіді зазначено, що надати більш детальну інформацію по вищевказаному виконавчому провадженню не вбачається можливим, оскільки останнє знищене у зв`язку із закінченням строку зберігання завершених виконавчих проваджень, встановленого пунктом 9.9. Порядку роботи з документами в органах виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року № 2274/5 згідно акту про вилучення номенклатурних справ та журналів для знищення.

Для вирішення даного питання їй було запропоновано звернутися до суду з метою відновлення порушених прав.

Також позивачка вказує, що на даний час виконавчих документів відносно неї, як боржника, на виконанні немає протягом періоду з 23.03.2011 року по дату звернення з позовною заявою до суду.

На теперішній час неможливо встановити обставини винесення державним виконавцем Кагарлицького РВ ДВС ЦМУМЮ (м.Київ) постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження № 23416831 від 23.03.2011 р.

Зазначені вище обставини та відсутність будь-яких відомостей про виконавче провадження вказують на відсутність правових підстав для арешту її майна та підлягають судовому захисту, шляхом звільнення майна з-під арешту.

Представник позивачки та позивачка в судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задоволити.

Представник відповідача Кагарлицького РВ ДВС ЦМУ МЮ (м.Київ) в судове засідання не з`явився просив слухати спрву у його відсутність. Що стосується результату розгляду справи, то покладається на розсуд суду.

Представник відповідача Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в Київській області в судове засідання не з`явився.

Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками справи, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань з приводу забезпечення доказів

Так в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 22.06.2020 року звернулася до приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області з метою отримання свідоцтв про право на спадщину за заповітом після померлої матері, а саме: на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_2 та грошовий вклад. Від нотаріуса Мирна І.М. дізналася, що все її майно перебуває під арештом згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 23416831 від 23.03.2011 року, накладеного Відділом ДВС Кагарлицького РУЮ.

Крім вищевказаного успадкованого майна, під арештом аж з 2011 року перебуває все майно, власником якого є позивачка, тобто житловий будинок та земельні ділянки, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , легковий автомобіль MITSUBISHI COLT, 2008 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1 .

В серпні та листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби з питанням надання інформації щодо накладення арешту на її майно та прохання вирішити питання про скасування арешту на майно та отримано відповідь за № 12229 від 14.08.2020 року та за № 20086 від 02.12.2020 року, з яких стало відомо, що на підставі отриманого з державної автомобільної інспекції виконавчого документа постанови про адміністративне правопорушення АІ № 296486 від 10.08.2010 року Кагарлицьким ВДВС було відкрито виконавче провадження № 21240758, згідно якого ОСОБА_1 повинна була сплатити адміністративний штраф в сумі 255 гривень 00 копійок, який вона не сплатила, так як про це мені було невідомо. Саме в рамках вказаного виконавчого провадження 23.03.2011 року було накладено арешт на моє майно та відомості про обтяження внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером постанови 23416831. Вищевказане виконавче провадження було завершено державним виконавцем відповідно до п.2 ст.37 ЗУ "Про виконавче провадження". Кошти на депозитний рахунок відділу для погашення заборгованості по даному виконавчому провадженні від боржника ОСОБА_1 не надходили. Також в відповіді зазначено, що надати більш детальну інформацію по вищевказаному виконавчому провадженню не вбачається можливим, оскільки останнє знищене у зв`язку із закінченням строку зберігання завершених виконавчих проваджень, встановленого пунктом 9.9. Порядку роботи з документами в органах виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року № 2274/5 згідно акту про вилучення номенклатурних справ та журналів для знищення.

Для вирішення даного питання ОСОБА_1 було запропоновано звернутися до суду з метою відновлення порушених прав.

Також позивачка вказує, що на даний час виконавчих документів відносно неї, як боржника, на виконанні немає протягом періоду з 23.03.2011 року по дату звернення з позовною заявою до суду.

На теперішній час неможливо встановити обставини винесення державним виконавцем Кагарлицького РВ ДВС ЦМУМЮ (м.Київ) постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження № 23416831 від 23.03.2011 р.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчих документів такого характеру на виконання складають три роки, тому строки повторного подання на виконання зазначеного виконавчого документа вже пропущені.

Зазначені вище обставини та відсутність будь-яких відомостей про виконавче провадження вказують на відсутність у Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби правових підстав для позасудового зняття арешту з усього мого майна, а тому підлягають захисту в судовому порядку шляхом звільнення мого майна з-під арешту.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Вимоги позивачки, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно ч.ч.1-4ст. 57 зазначеного Закону, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно ч. 1 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб єктів права власності.

Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України позивач як власник майна має права безперешкодно користуватись та розпоряджатися своєю власністю, таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи.

Згідно ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України у разі створення перешкод у користуванні власністю позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме усунення перешкод в розпорядженні майном та зняття арешту.

Давне встановлено на підставі інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відповіді Кагарлицького районного ВДВС від 14.08.2020 року та 02.12.2020 року, інформації з Єдиного реєстру боржників, договору купівлі-продажу житлового будинку та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Кагарлицького районного БТІ, державних актів на земельні ділянки, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, свідоцтва про право на спадщину на грошовий вклад, житловий будинок, земельну ділянку, витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно позивачки, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивачка в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. ст. 10, 89, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, 316, 317, 319, 386, 391 ЦК України, ст. ст. 11, 59, 71 ЗУ «Про виконавче провадження», суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити

Зняти арешт з усього нерухомого та рухомого майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який накладений відділом державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.03.2011 року за № 23416831, прийнятої в рамках виконавчого провадження ВП №21240758 та зареєстрованої 23.01.2011 року за № 10979478 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Рішення може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 30 днів.

Повний текст рішення виготовлено 22.06.2022 року.

Суддя : Т.Є. Іванюта.