КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м. Київ

Справа № 761/15574/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія Браво», яка подана представником Кєєр Оленою Сергіївною, на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 серпня 2022 року, постановлену у складі судді Журавського В.В., про відмову у забезпеченні позову

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія Браво» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

В серпні 2022 року ТОВ «Авіакомпанія Браво» звернулось до суду з вказаною заявою, якою просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу ОСОБА_1 майно:

- транспортний засіб марки «Volkswagen», модель - Tiguan, 2017 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору;

- причіп 2015 року випуску, марки ПГ, модель 02-Б, номерний знак НОМЕР_2 , білого кольору;

- земельну ділянку площею 0,0963 га, кадастровий номер :10:003:0090;

- житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, просить заборонити всім суб`єктам, які здійснюють державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вчиняти будь-які реєстраційні дії у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відносно житлового будинку, який розташовується за адресою: АДРЕСА_1 ; квартири, яка розташовується за адресою: АДРЕСА_2 , а також земельної ділянки площею 0,0963 га, кадастровий номер :10:003:0090.

Заборонити ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам вчиняти прямі або опосередковані дії щодо відчуження, міни, передачі в заставу, передачі у будь-який спосіб іншим особам рухомого майна, а саме: транспортного засобу марки «Volkswagen», модель - Tiguan, 2017 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, та причіпу 2015 року випуску, марки ПГ, модель 02-Б, номерний знак НОМЕР_2 , білого кольору.

Заява обґрунтована тим, що між ТОВ «Авіакомпанія Браво» та ОСОБА_1 був укладений договір позики від 08 червня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Лілеєвою М.М., зареєстрований в реєстрі за №431, за умовами якого ТОВ «Авіакомпанія Браво» передало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 524100 гривень, які останній зобов`язався повернути не пізніше 08 червня 2021 року. Станом на час звернення до суду з позовом ОСОБА_1 не повернув суму боргу. Заявник зазначив, що вжиття заходів забезпечення позову є необхідним у зв`язку з тим, що всі звернення до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за допомогою телефонних дзвінків з вимогою про повернення коштів, письмові претензії, виявились безрезультатними та відповідачі борг не повернули. Тому ОСОБА_1 може в будь-який час безперешкодно реалізувати належне йому рухоме та нерухоме майно, що може призвести до суттєвого ускладнення виконання рішення суду та до повної неможливості виконання рішення суду, постановленого на користь ТОВ «Авіакомпанія Браво».

Крім того, за інформацією з Єдиного реєстру боржників, щодо ОСОБА_1 відбувається виконавче провадження № 61006788, яке перебуває на виконанні приватного виконавця Варави P.C. Підставою для відкриття виконавчого провадження № 61006788 був виконавчий напис № 655 від 06.12.2019 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лілеєвою М.М.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.11.2021 року по справі №359/874/20 позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 6 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лілеєвою М.М. та зареєстрований в реєстрі за №655, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Авіакомпанія Браво» боргу за договором позики від 8 червня 2017 року в розмірі 477600 грн.

Тому позивач вважає, що існує ризик того, що рішення Бориспільского міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2021 року по справі №359/874/20 буде належним чином виконано шляхом звернення до приватного виконавця Варави P.C. з приводу закриття виконавчого провадження, всі арешти на майно ОСОБА_1 будуть зняті, а тому виникає велика ймовірність відчуження належного йому домоволодіння та рухомого майна після закриття виконавчого провадження. Виникає ризик того, що ТОВ «Авікомпанія Браво» в майбутньому буде позбавлена можливості належним чином виконати рішення суду, за яким, в разі задоволення позову, буде стягнуто з ОСОБА_1 грошові кошти.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 серпня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ТОВ «Авіакомпанія Браво» - Кєєр О.С. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що за інформацією з Єдиного реєстру боржників щодо ОСОБА_1 на виконанні у приватного виконавця Варави Р.С. перебуває виконавче провадження № 61006788. Підставою для відкриття виконавчого провадження № 61006788, був виконавчий напис № 655 від 06.12.2019 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лілеєвою М.М.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.11.2021 року по справі№359/874/20 позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 6 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лілеєвою М.М. та зареєстрований в реєстрі за №655, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Авіакомпанія Браво» боргу за договором позики від 8 червня 2017 року в розмірі 477600 грн. Постановою приватного виконавця Варави Р.С. від 17.01.2020 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження у розмірі 525 929,00 грн. Тому продати чи якимось іншим способом відчужити майно відповідач не мав можливості через те, що воно було арештовано.

Вказує, що оскільки існує ризик того, що рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.11.2021 року по справі №359/874/20 буде належним чином виконано шляхом звернення до приватного виконавця Варави Р.С. з приводу закриття виконавчого провадження, всі арешти на майно ОСОБА_1 будуть зняті, а тому виникає велика ймовірність відчуження належного йому домоволодіння та рухомого майна після закриття виконавчого провадження. Виникає ризик, що ТОВ «Авіакомпанія Браво» в майбутньому буде позбавлена можливості належним чином виконати рішення суду, за яким в разу задоволення позову, буде стягнуто з ОСОБА_1 грошові кошти.

Без заборони відчуження нерухомого майна боржника, виконання судового рішення за справою 761/15574/20 стане вкрай складним, оскільки згідно з п.4.1 договору позики від 08.06.2017 року, ОСОБА_1 був зобов`язаний повернути позику 08.06.2021 року, тобто минуло більше 1 року, коли ОСОБА_1 мав би повернути борг за договором позики. Такі дії свідчать про злісний намір відповідача ухилитись від повернення коштів, що ставить під загрозу виконання рішення суду у майбутньому, оскільки відповідач вдаватиметься до переховування свого майна і коштів шляхом переоформлення на підставних осіб тощо.

В судовому засіданні представник позивача Кєєр О.С. підтримала доводи апеляційної скарги, просила ухвалу суду скасувати.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 заперечував проти апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що наведені в заяві про забезпечення позову обставини не свідчать про те, що ОСОБА_1 має тяжке фінансове становище та у зв`язку з цим існує реальна загроза утруднення виконання чи невиконання рішення суду про задоволення позову. Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, ТОВ «Авіакомпанія Браво» не довело намірів ОСОБА_1 відчужити належне йому на праві власності рухоме та нерухоме майно або вчинити інші дії з наміром перешкодити виконанню рішення суду. Посилання в заяві лише на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Крім того, суд звертав увагу на ту обставину, що судовий розгляд вказаної цивільної справи триває майже два роки. Незважаючи на це, відповідачем не вчинено будь-яких дій, які б свідчили про намір відчужити належне йому майно з метою утруднення виконання майбутнього судового рішення.

Суд звернув увагу на положення ч.3 ст.150 ЦПК України, згідно з яким заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами. Всупереч цьому, суд позбавлений можливості перевірити співмірність заходів забезпечення позову, які ТОВ «Авіакомпанія Браво» просить вжити, відносно ціни пред`явленого позову у розмірі 490992 грн. 43 коп., оскільки заява про забезпечення позову не містить відомостей про вартість рухомого та нерухомого майна, на яке заявник просить накласти арешт. Тому доводи ТОВ «Авіакомпанія Браво», що існує реальна загроза утруднення виконання чи неможливість виконання рішення суду, є лише припущенням.

З висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (постанова Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

У постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 200/12227/17 (провадження № 61-27220св18) зазначено, що «достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви».

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлення обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до кожного конкретного випадку. При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, заходи забезпечення позову застосовуються судом у випадку наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

З виділених матеріалів встановлено, що у травні 2020 року ТОВ «Авіакомпанія Браво» звернулась до суду з позовом про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 боргу за договором позики у розмірі 477 600 грн., трьох відсотків річних у розмірі 7183 грн. 63 коп. та інфляційних збитків у розмірі 6208 грн. 80 коп.

Позовні вимоги обґрунтовувані тим, що між ТОВ «Авіакомпанія Браво» та ОСОБА_1 був укладений договір позики від 08 червня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Лілеєвою М.М., зареєстрований в реєстрі за №431, за умовами якого ТОВ «Авіакомпанія Браво» передало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 524100 гривень, які останній зобов`язався повернути не пізніше 08 червня 2021 року. Станом на час звернення до суду з позовом ОСОБА_1 суму боргу не повернув.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно (транспортний засіб марки «Volkswagen», модель - Tiguan, 2017 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору; причіп 2015 року випуску, марки ПГ, модель 02-Б, номерний знак НОМЕР_2 , білого кольору; земельну ділянку площею 0,0963 га, кадастровий номер :10:003:0090; житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ), представник позивача посилався на те, що це майно належить відповідачу ОСОБА_1 на праві власності, тому вважає, що відповідач з метою уникнення виконання рішення суду у разі задоволення позову про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь боргу за договором позики у розмірі 477600 грн., трьох відсотків річних у розмірі 7183 грн. 63 коп. та інфляційних збитків у розмірі 6208 грн. 80 коп. може здійснити відчуження цього майна.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 серпня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 є власником об`єктів нерухомого майна: квартири АДРЕСА_3 , земельної ділянки площею 0,0963 га з кадастровим номером :10:003:0090, житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Зі змісту постанови про розшук майна боржника від 21 січня 2020 року, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Варавою Р.С., вбачається, що ОСОБА_1 є також власником транспортного засобу марки «Volkswagen», модель - Tiguan, легковий, 2017 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, та причіпу марки ПГ, модель - 02-Б, 2015 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , білого кольору.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, представник позивача не зазначив та не надав суду відомості про вартість рухомого та нерухомого майна, на яке просить суд накласти арешт, що унеможливлює визначити співмірність виду забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, відомості про вартість майна, на яке накладається арешт, та чи є зазначена вартість співмірною із заявленими позивачем вимогами, є необхідними для забезпечення позову.

Врахувавши предмет та підстави позову, зміст заяви про забезпечення позову та поданих заявником доказів, принцип дотримання співмірності та адекватності обраного заявником заходу забезпечення позову щодо заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки представник позивача не надав жодних відомостей про вартість рухомого та нерухомого майна, на яке просить накласти арешт.

Крім того, представник позивача не обґрунтував належним чином намірів відповідача відчужити зазначене рухоме та нерухоме майно або чинити перешкоди у виконанні рішення суду, у зв`язку з чим відсутнє підтвердження, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 січня 2021 року (провадження № 61-16635ав20) «заявником не надано достатнього обґрунтування та належних і допустимих доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, що унеможливить чи утруднить виконання судового рішення.

Отже, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.»

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на правильність постановленої ухвали не впливають, оскільки позивачем не наведено обґрунтування існування реальної загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позову та не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-379, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія Браво», яка подана представником Кєєр Оленою Сергіївною, - залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 13 січня 2023 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.