КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 359/9851/19
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5153/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді- доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

при секретарі Рагушіна І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Сацика Романа Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2021 року, ухваленого під головуванням судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області Яковлєва Л.В.,

у цивільній справі №359/9851/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, згідно з яким, з урахуванням зменшених позовних вимог, просив суд визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію, що поширена відповідачем на її персональній сторінці у соціальній Інтернет - мережі Facebook, а саме:

перше повідомлення від 11 лютого 2019 року наступного змісту: ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

четверте повідомлення від 31 липня 2019 року наступного змісту: ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

п`яте повідомлення від 02 серпня 2019 року у вигляді коментаря до попереднього повідомлення наступного змісту: ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В спростування зазначеної інформації просив зобов`язати ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ) спростувати розповсюджену нею недостовірну інформацію шляхом розміщення на своїй персональній сторінці в соціальній Інтернет-мережі Facebook не пізніше 10 днів з дня набрання рішення законної сили інформацію про те, що інформація про ОСОБА_1 , яка поширена нею, є недостовірною.

В обґрунтування позову посилаючись на те, що з червня по липень 2019 року ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_2 , яка є його колишньою дружиною, засобами соціальної мережі Facebook на своїй особистій сторінці розповсюдила інформацію, яка не відповідає дійсності, є недостовірною та принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, як місцевого депутата, особистості та батька спільних з відповідачем дітей. У зв`язку з цим позивач вважає, що цими діями йому завдано моральну шкоду, яку він оцінив та просить стягнути з відповідача в розмірі 50 000,00 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_2 - адвокат Сацик Р.В. подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив рішення суду скасувати та ухвалите нове, за яким задовольнити позивні вимоги, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати та спричинену моральну шкоду в розмірі 50 000 грн..

При цьому, в обґрунтування доводів апеляційної скарги, скаржник вказує, що всі образливі звернення та вислови стосуються його як фізичної особи, та не пов`язані із здійсненням ним службових чи громадських обов`язків в якості депутата, а тому не можуть бути віднесені до оціночних суджень роботи публічної особи.

Кожна із перелічених публікацій відповідача має образливий для позивача зміст, внаслідок чого останній має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої інформації.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

Учасники справи за викликом у судове засідання повторно не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Будь-яких клопотань або заяв щодо поважності підстав неявки учасники справи суду не повідомили.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом при розгляді справи було встановлено, що сторони у справі з 21 червня 2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дітей: сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

ОСОБА_1 починаючи з 2015 року і по теперішній час являється депутатом Бориспільської міської ради, та представляє інтереси Політичної партії « Європейська солідарність».

ОСОБА_15 має персональну сторінку у соціальній Інтернет - мережі Facebook, на якій було розміщено публікації які на думку позивача порочать його честь, гідність та ділову репутацію, а саме;

перше повідомлення від 11 лютого 2019 року наступного змісту: ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

четверте повідомлення від 31 липня 2019 року наступного змісту: ІНФОРМАЦІЯ_7 ;

п`яте повідомлення від 02 серпня 2019 року у вигляді коментаря до попереднього повідомлення наступного змісту: ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що вказані висловлювання є оціночними судженнями ОСОБА_2 , вираженням її суб`єктивної думки, оцінкою дій позивача, в соціальній мережі Facebook, де відповідачкою вказано на оприлюднення останнім допису із інформацією щодо неї та спільних дітей. Такі висловлювання є оціночними судженнями, право на висловлювання якого гарантоване ст. 34 Конституції України. Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачено ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Межа допустимої критики щодо позивача, який є депутатом Бориспільської міської ради, є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник вказував на те, що судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги, що кожна із перелічених в позовній заяві публікацій які здійснювала відповідач має образливий для позивача зміст, спрямований на порушення честі і гідності особи та є фактичними твердженнями ОСОБА_2 так як:

перше повідомлення від 11 лютого 2019 року містить згадку про статус депутата, в той же час зміст статті спрямований не на критику його безпосередньої діяльності в якості публічної особи, а спрямований на звинувачення його в неналежному виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того відповідач звинувачує його у проведенні часу з особами низької соціальної відповідальності, що є фактичним твердженням та не може бути розцінено, як оціночне судження.

друге повідомлення від 16 липня 2019 року містить твердження відповідача про змову позивача з невідомою особою з метою складення скарги на магазин,який перебуває у власності ОСОБА_2

третє повідомлення від 27 липня 2019 року містить образливу форму зміни прізвища позивача. Окрім того, відповідач вказує, що учасники бойових дій є «героями», що є найвищою формою зневаги до осіб, які ризикували своїм життям та здоров`ям заради цілісності України.

четверте повідомлення від 31 липня 2019 року містить фактичні твердження без належних доказів.

п`яте повідомлення від 02 серпня 2019 року містить образливу форму зміни прізвища позивача та фактичні твердження про трудові відносини ОСОБА_1 із ОСОБА_16 саме з метою сплати останнім мінімального розміру аліментів.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду, так як не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи

У відповідності до положень ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки та переконань, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати та поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом із тим, відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честі і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є , зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Позови про захист честі, гідності чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч.1 ст. 277 ЦК України).

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1» Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-якій спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

При цьому, під час вирішення вимог про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування інформації слід враховувати хто поширював інформацію та за яких обставин мало місце поширення інформації.

Для того щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон поширеної інформації.

Відповідно до ч. 2 ст.30 Закону України Про інформацію оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

З урахуванням наведених норм права, прецедентної практики ЄСПЛ , дослідивши та оцінивши надані докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що поширена інформація не містить фактичних даних, натомість, в ній містяться оціночні судження відповідача ОСОБА_2 , її думки та переконання, критика дій ОСОБА_1 в тому числі як і посадової особи, яка, в свою чергу, має право на відповідь та спростування такої інформації.

Доводи апеляційної скарги про те, що образливі висловлювання не стосуються ОСОБА_1 як публічної особи, не можуть братися судом до уваги, оскільки судом першої інстанції надана оцінка цим висловлюванням, в яких йдеться мова про позивача як публічного діяча.

Наявність у висловлюваннях ОСОБА_2 певних звинувачень не містять фактичних тверджень про винність позивача у вчиненні протиправної, злочинної діяльності, а є використанням певних мовно - стилістичних засобів, власною оцінкою відповідача дій позивача в умовах існуючого між ними конфлікту, та лише дають можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що повідомлення в мережі Фейсбук не містять належних доказів, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки остання висловлювала свою думку, її особисте сприйняття дій позивача, яке не може бути витлумачено як повідомлення про конкретні факти. Відтак, до спірних висловлювань не можуть застосовуватись критерії кримінальних чи інших звинувачень.

Враховуючи контекст оскаржуваної інформації у цілому, та використані мовно-стилістичні засоби, колегія суддів погоджується, що інформація має характер оціночних та особистих суб`єктивних суджень відповідача, її сприйняття діяльності позивача. Та не містить однозначного твердження про факти вчинення позивачем конкретних дій, тобто відповідність дійсності та правдивість цієї інформації не може бути піддана перевірці.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є публічною особою, а відтак, відповідно межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою, оскільки його безпосередні дії становлять суспільний інтерес.

У частині четвертій ст.10 ЦПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ділі- Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість якої надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини ( далі- ЄСПЛ) як джерело права.

Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи позивача, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст.ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування за наведених доводів апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 372, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката Сацика Романа Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: