Номер провадження: 22-ц/813/1279/22
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Сидоренко А.О.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу Другого Київського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області на рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Другого Київського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, треті особи без самостійних вимог: Приватне підприємство «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про застосування правових наслідків недійсності правочину,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

09 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Другого Київського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, треті особи без самостійних вимог: ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», АТ «Укрсоцбанк» про застосування правових наслідків недійсності правочину.

Позов вмотивовано тим, що ОСОБА_1 став переможцем аукціону по реалізації арештованого автомобіля марки «Nissan Almera, 2006 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 і придбав цей автомобіль за 46280 грн. Аукціон проводився ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» 17 жовтня 2013 року за призначенням державного виконавця Другого Київського ВДВС.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2016 року аукціон з реалізації арештованого рухомого майна автомобіля марки «Nissan Almera, 2006 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 визнано недійсним, автомобіль витребувано від ОСОБА_1 на користь первісного власника ОСОБА_2 .

Позивач звернувся до Другого Київського ВДВС з вимогами повернути грошові кошти, сплачені ним ОСОБА_1 за автомобіль. Відповідач відмовився в письмовій формі повертати гроші, отримані за недійсним договором купівлі-продажу, тому ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом порушеного права.

ОСОБА_1 вимагає стягнути з Другого Київського ВДВС грошові кошти , сплачені на аукціоні в сумі 46280 грн, та збитки, що зазнав позивач у зв`язку з недійсним правочином - такими збитками ОСОБА_1 зазначає інфляційні втрати та 3% річних нараховані на суму вартості автомобіля. За розрахунками позивача за період з 22.10.2013 року по 08.07.2019 року інфляційні втрати складають 79717,3 грн., 3% річних дорівнюють 7931 грн. За вимогами позивача на його користь з Другого Київського ВДВС підлягають стягненню грошові кошти в загальній сумі 133928 грн. 30 коп. та судові витрати, які складаються з витрат на оплату судового збору і витрат на професійну правничу допомогу.

Позиція відповідача у суді першої інстанції.

Представник Другого Київського ВДВС ГТУЮ в Одеській області, не визнаючи позовні вимоги ОСОБА_1 доводив, що при реалізації арештованого майна в рамках виконавчого провадження автомобіля марки «Nissan Almera, 2006 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 державний виконавець Другого Київського ВДВС діяв у відповідності до положень ЗУ «Про виконавче провадження», до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції від 15.07.1999 року, Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції від 27.10.1999 року за №68/5 ( редакції, що діяли станом на жовтень 2013 року). Отримані від реалізації арештованого майна державним виконавцем спрямовані на рахунок стягувача АТ «Укрсоцбанк», тому, на думку представника виконавчої служби, належним відповідачем по справі є АТ «Укрсоцбанк». Окрім того, позивач самостійно на рахунок ПП «СП «Юстиція» організатора аукціону сплатив винагороду за надані послуги з реалізації арештованого майна і ця сума не може бути стягнута з виконавчої служби.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 до Другого Київського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, треті особи без самостійних вимог: ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», АТ «Укрсоцбанк» про застосування правових наслідків недійсності правочину задоволено частково. Стягнено з Другого Київського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 39539 грн. 34 коп. Стягнено з Другого Київського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 395 грн. 39 коп. В іншій частині позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі Другий Київський відділ Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області просить скасувати оскаржуване рішення суду у задоволеній частині та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що орган виконавчої служби виступає лише посередником у продажі спірного майна з акціону і не є стороною правочину.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 30 листопада 2022 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

21 листопада 2022 року від скаржника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повне судове рішення виготовлено 12 грудня 2022 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, а тому підлягає перегляду лише у вказаній частині.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 17 жовтня 2013 року ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» проведено аукціон по реалізації арештованого рухомого майна - автомобіля марки «Nissan Almera, 2006 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 . Переможцем аукціону став ОСОБА_1 , який придбав автомобіль за 46280 грн.

Рішенням Київського райсуду м. Одеси, ухваленим 10 листопада 2016 року по справі за №520/16114/15-ц визнано недійсним, проведений 17.10.2013 року Одеською філією Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», аукціон з реалізації арештованого рухомого майна автомобіля марки «Nissan Almera, 2006 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 ; визнано недійсним та скасовано протокол проведення аукціону з реалізації вищевказаного рухомого майна; визнано недійсним та скасовано акт головного державного виконавця Другого Київського ДВС від 30.10.2013 року про проведення аукціону з реалізації арештованого рухомого майна - автомобіля марки «Nissan Almera, 2006 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 , витребувано вказаний автомобіль від ОСОБА_1 . Підставою визнання прилюдних торгів недійсними стало недотримання державним виконавцем «положень пунктів 5.4,8.4 Порядку реалізації арештованого майна в частині неможливості проводити аукціон третій раз; пункту 3.6 Порядку в частині несвоєчасного розміщення оголошення на веб-сайті; частини 5 ст.58 ЗУ «Про виконавче провадження» в частині закінчення 6-місячного строку дії звіту про оцінку майна». Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06.07.2017 року рішення районного суду залишено без змін.

ОСОБА_1 06.12.2017 року звернувся до Другого Київського ВДВС з письмовою вимогою про повернення грошових коштів, сплачених за автомобіль марки «Nissan Almera, 2006 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 в сумі 46280 грн.

18.12.2017 року відповідач направив на адресу ОСОБА_1 лист-відмову про задоволення вимог щодо повернення грошових коштів, посилаючись на відсутність вини в діях ДВС при реалізації арештованого майна.

Позивач доводить, що за приписами статті 216 ЦК України відповідач зобов`язаний повернути йому ОСОБА_1 сплачені за автомобіль грошові кошти і відшкодувати збитки, які позивач зазнав у зв`язку з визнанням аукціону недійсним.

На обґрунтування своїх доводів сторона позивача посилається на такі письмові докази: протокол проведення аукціону, акт про проведення аукціону, квитанції про перерахування ОСОБА_1 коштів за автомобіль, заочне рішення Київського райсуду м. Одеси від 10.11.2016 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06.07.2017 року, заяву ОСОБА_1 до Другого Київського ВДВС від 06.12.2017 року, лист-відмова Другого Київського ВДВС від 18.12.2017 року.

Дослідивши надані сторонами докази і наведені доводи, суд дійшов правильного висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних правових підстав.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акту проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно виникнуть права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору.

Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з квитанцій, наданих позивачем (а.с.15-17) ОСОБА_1 22.10.2013 року сплатив на рахунок Другого Київського ВДВС Одеського МУЮ 39342 грн. 63 коп. у якості сплати за лот №1 згідно протоколу проведення аукціону №10/221/13/3 від 17.10.2013 року; 196,71 грн. позивач сплатив комісію за вказаний платіж на рахунок ПАТ КБ «Надра»; 17.10.2013 року ОСОБА_1 сплатив 6922,06 і 22.10.2013 року 15,31 грн. ПП «СП «Юстиція» у якості гарантійного внеску для участі в аукціоні з реалізації майна згідно договору №10/221/13/3 і винагороди за послуги з реалізації майна, та 34,61 грн. і 5 грн. позивачем було сплачену Банку як комісію за вказані платежі.

Враховуючи право позивача на відновлення становища, яке існувало до порушення, в судовому засіданні встановлені підстави для стягнення на користь останнього із Другого Київського ДВС грошових коштів в сумі 39342,63 грн. + 196,71 грн. = 39539,34 грн.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги, то судова колегія зазначає таке.

Згідно з частинами першою та третьою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця учасника електронних торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів, що передбачено пунктом 8 розділу X Порядку реалізації майна, та вказано, що акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Тобто вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором.

З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу.

Отже, набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, виникають права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору, а саме: у покупця повернути придбане майно, у продавця повернути отримані від покупця кошти.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом частин першої та другої статті 216 ЦК України правовими наслідками недійсності правочину є реституція (основний наслідок) та відшкодування збитків (додатковий наслідок).

Правило статті 216 ЦК України застосовується виключно до сторін правочину.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 02 червня 2021 року у справі №552/5052/20.

Таким чином, орган виконавчої служби є стороною правочину купівлі-продажу за результатами аукціону, а тому зобов`язаний повернути отримані від покупця кошти.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Другого Київського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 грудня 2022 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк