Провадження №2/522/1597/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року м.Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання - Кулябко О.В.,

розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 07.12.2021 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства, в якому просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилася у м.Казань, Республіки Татарстан, Російська Федерація, свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 видане відділом Управління ЗАГС Виконкому муніципального утворення м.Казань по Приволжському району Республіки Татарстан Російської Федерації, актовий запис №718 від 07.05.2007 року.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачка в 2006 році перебувала в фактичних шлюбних відносинах з відповідачем ОСОБА_2 , які були припиненні восени 2006 року. 24.04.2007 року у неї від стосунків з відповідачем народилась донька - ОСОБА_3 . Після припинення стосунків вона не повідомила відповідача про те, що вагітна, та в подальшому, що він є батьком дитини. При реєстрації народження дитини в графі відомості про батька проставлений прочерк, оскільки вона не повідомила органу ЗАГС про батьківство відповідача, та без його відома дала доньці своє прізвище « ОСОБА_4 » та по батькові дитини зазначила ім`я відповідача « ОСОБА_5 ». В травні 2021 року вона повідомила відповідачу, що ОСОБА_6 є його донькою, і після особистого з донькою знайомства відповідач дуже цьому зрадів, почав ставитися до неї як до доньки, з того часу вони постійно спілкуються, проводять час разом, він купує дочці деякі речі, її донька та відповідач зараз називають один одного як батько та дочка відповідно. Донька має намір в подальшому набути громадянство батька, а саме, громадянства України та жити з ним. Відповідач добровільно, в позасудовому порядку, відмовляється подавати заяву до органу РАЦС, через що позивачка змушена була звернутися до суду з відповідним позовом.

Матеріали позову суддя отримала 08.12.2021 року.

До суду 16.12.2021 року надійшла відповідь щодо місця реєстрації відповідача.

Зазначену відповідь суддя отримала 17.12.2021 року.

Ухвалою суду від 20.12.2021 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 11.01.2022 року.

У підготовче засідання призначене на 11.01.2022 року сторони не з`явилися, 10.01.2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Берестовий Є.В. на електронну адресу суду надав суду заяву про визнання позову.

Розгляд справи відкладено на 07.02.2022 року.

У підготовче засідання призначене на 07.02.2022 року з`явилася представник позивачки - адвокат Мартинюк Ю.С., позов підтримала в повному обсязі. Також зазначила, що ОСОБА_1 проживає в РФ, генетичну експертизу не проводили, мають намір надати до суду клопотання про проведення генетичної експертизи та забезпечити явку для експертизи ОСОБА_3 . Повідомила що дівчинка бачилась і спілкується з відповідачем як з батьком.

У підготовче засідання з`явився відповідач ОСОБА_2 , надав суду пояснення по справі, позов визнав, та зазначив, що він не знав про існування доньки, дійсно з позивачкою мали близькі стосунки, потім розійшлись, та згодом зустрілися випадково у 2021 році, та вона повідомила що у нього є донька, їй 14 років, донька зовнішньо на нього схожа. Проти проведення генетичної експертизи не заперечував. Він перебував у шлюбі з 1997р. по 20212р, потім шлюб розірваний, від якого має двох синів.

Протокольною ухвалою суду, у зв`язку з клопотання представника позивачки про призначення судової генетичної експертизи, розгляд справи відкладено на 14.02.2022 року.

У підготовче засідання призначене на 14.02.2022 року ОСОБА_1 не з`явилася, представник позивачки - адвокат Мартинюк Ю.С. на електронну адресу суду надала заяву про призначення судово-генетичної експертизи.

ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явився, 14.02.2022 року на електронну адресу суду надав заяву щодо розгляду справи за його відсутністю. При цьому зобов`язувалась забезпечити явку до експертної установи неповнолітньої та її матері для взяття зразків матеріалу.

Ухвалою суду від 21.02.2022 року призначено по справі судову молекулярно-генетичну експертизу,на вирішення якої були поставлені наступні питання:

- чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , матір`ю якої є ОСОБА_1 ?

- якщо так, то чи є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , народженої ОСОБА_1 ?

Проведення експертизи доручено експертам КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», провадження у справі було зупинено на час проведення зазначеної експертизи.

Указом Президента України Зеленського В.О. №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року.

З КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» на адресу суду надходили листи щодо прибуття до Установи ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 для відібрання біологічних зразків.

Позивачка ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_3 є громадянками РФ, та через веденням в Україні воєнного стану, виникли труднощі при перетині кордону, тому останні не мали можливості прибути на територію України, у зв`язку з чим представником позивачки на адресу суду надавалися заяви про надання додаткового строку на проведення експертизи. В зазначених заявах представник просила продовжити строк проведення експертизи та повідомляла, що після закінчення воєнного стану позивачка разом з донькою обов`язково прибудуть до Установи для її проведення.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України та введенням на території України воєнного стану, ураховуючи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та розумні строки розгляду справи, суд вважав за можливе відновити провадження та вирішувати питання за наявними в справі доказами.

До суду 21.09.2022 року КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» було повернуто матеріали цивільної справи №522/23445/21 без виконання експертизи.

Ухвалою суду від 26.09.2022 року поновлено провадження та призначено зазначену справу до судового розгляду у підготовчому засіданні на 31.10.2022 року.

У підготовчому засіданні була присутня представник позивачки - адвокат Мартинюк Ю.С., позов підтримала, проти закриття підготовчого засідання та призначення її до розгляду по суті не заперечувала. При цьому підтвердила що позивачка та її донька не мають можливості приїхати в Україну з метою проведення експертами дослідження, тобто їх неявка поза їх волею, а тому просить розглянути позов за наявними в справі матеріалами і доказами.

ОСОБА_2 у підготовче засідання з`явився, позов визнав повністю, проти закриття підготовчого засідання та призначення її до розгляду по суті не заперечував.

Ухвалою суду від 31.10.2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.11.2022 року.

В судове засідання призначене на 01.11.2022 року ОСОБА_1 не з`явилася, представник позивачки - адвокат Мартинюк Ю.С. через канцелярію суду надала заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, справу просила розглядати за відсутністю сторони позивача.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву, в якій позов визнав повністю, справу просив розглядати за його відсутністю.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 08.11.2022 року.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в 2006 році позивачка ОСОБА_1 та відповідач по справі ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах до восени 2006 року.

Від зазначених відносин у сторін ІНФОРМАЦІЯ_5 у ОСОБА_1 народилась дитина - донька ОСОБА_3 .

07.05.2007 року відділом управління ЗАЦС виконкому муніципальної освіти м.Казань по Приволжському району Республіки Татарстан РФ було здійснено запис про народження дитини №718 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_3 , в якому в графі батько дитини зазначено «прочерк», матір - ОСОБА_1 (а.с.7).

Зазначене також підтверджується довідкою про народження №679, з якої вбачається що дитина зареєстрована за заявою лише матері, а в графі батько - є прочерк (а.с.8).

З позову вбачається, що в травні 2021 року позивачка повідомила відповідачу ОСОБА_2 , що в нього є донька ОСОБА_6 . Після особистого з донькою знайомства відповідач дуже цьому зрадів, почав ставитися до неї як до доньки, з того часу вони постійно спілкуються, проводять час разом, він купує дочці деякі речі, її донька та відповідач зараз називають один одного як батько та дочка відповідно.

У справі, що переглядається, судом установлено, що між сторонами виник спір з приводу встановлення батьківства до ОСОБА_3 , однією із сторін якого є іноземна фізична особа, а іншою - громадянин України, фізична особа.

Відповідно до статті 496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 1 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що приватноправові відносини - це відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи; іноземний елемент - це ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Згідно з пунктом 2 частини першої Закону іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється, зокрема, у формі, коли хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою.

Підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (стаття 497 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, на цивільні справи з іноземним елементом поширюються як загальні, правила підсудності. Тому суд з урахуванням того, що відповідач у справі має місце місцезнаходження в м.Одесі, та нерухоме майно, суд відкрив провадження по цій справі.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Предмет позову є визнання батьківства- це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини.

Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною.

Як зазначено в ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно ст.128 СК України, за відсутності заяв, право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що запис про народження дитини зареєстровано лише за заявою тільки матері.

Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 р. спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою собою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Відповідно до правил, передбачених ст.ст.121, 122, 129 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.ст.213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено) .

Проте суд зауважує, що дитина народилась в м.Казань Республіки Татарстан РФ.

Відповідно до ст.147 СК України, по батькові дитини визначається за іменем батька. По батькові дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, за умови, що батьківство щодо дитини не визнано, визначається за іменем особи, яку мати дитини назвала її батьком.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст.128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Приймаючи до уваги, що батьківство це факт походження дитини від певного чоловіка (батька) і в спірних правовідносинах є природнім, а не юридичним (на відміну від усиновлення), а тому виникає відносно дитини з моменту її народження, а судове рішення лише підтверджує даний факт для його юридичного оформлення.

Позивачка просить встановити, що ОСОБА_2 є батьком її доньки ОСОБА_3 . Батько дитини - ОСОБА_2 вказані обставини визнав, про що надав відповідну заяву та просив визнати його батьком ОСОБА_3 .

З матеріалів справи вбачається, що по справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, але у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а позивачка ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_3 є громадянками РФ та не мають можливості прибути до Установи для проведення експертизи, у зв`язку з чим експертизу не було проведено, проте відповідач ОСОБА_2 визнав вимоги і у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог без висновку експерта за наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи пояснення сторін, що відповідач не перебуває в іншому шлюбі, визнає позов, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання батьківства є обґрунтованими, доведеними належними доказами, а тому такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.51 Конституції України, ст.ст.125, 128, 135 СК України, ст.1 Закону України "Про міжнародне приватне право", ст.ст.2, 4, 12, 13, 43-44, 49, 64, 76-83, 89, 95, ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 354, ч.2 ст.496 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилася у м.Казань, Республіки Татарстан, Російська Федерація,( свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 видане відділом Управління ЗАГС Виконкому муніципального утворення м.Казань по Приволжському району Республіки Татарстан Російської Федерації, актовий запис №718 від 07.05.2007 року.), мати якої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , гр.-ка Російської Федерації.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складено 08.11.2022 року.

Суддя: Домусчі Л. В.