г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/238/22
Номер провадження 2/213/738/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2022 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Мазуренка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Гусарової О.С.,

за відсутності учасників справи,

розглянув заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ІНГУЛЕЦЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, 29.08.2005 о 15 год. 30 хвил. він зазнав нещасного випадку на виробництві внаслідок дії рухових і таких, що обертаються деталей обладнання, машин механізмів. Отримав травму ступні, встановлений діагноз: відкритий перелом ІІ, ІІІ, ІV плесневих кісток правої ступні. Складено Акт про нещасний випадок та Акт розслідування нещасного випадку.

01.02.2006 позивач вперше пройшов огляд МСЕК, де йому встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 30% та встановлено 3 групу інвалідності. Позивач періодично проходив переогляди МСЕК та при переогляді 27.05.2015 йому встановлено ступінь втрати працездатності - 25% безстроково.

У зв`язку з отриманням трудового каліцтва порушено нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває біль у нозі, недостатність рухливості. Позивач відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що позначається на його душевному та фізичному станах. Просить стягнути з відповідача 130 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позивач та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, надали клопотання про розгляд справи без їх участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і дату розгляду справи відповідач повідомлявся своєчасно, про причини неявки свого представника не повідомив, відзив на позов не надали.

Судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи, за наявними у справі доказам.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

26 січня 2022 року прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Постановлено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. На підставі ухвали від 01.04.2022 розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Дослідив письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Із копії трудової книжки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 видно, що з 28 травня 2001 року він був прийнятий у ВАТ «Інгулецький НГЗК» машиністом бурової установки в кар`єрі. 31.03.2006 його переведено в цех рекультивації та благоустрою підсобним працівником. 05.07.2011 звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

29 серпня 2005 року з позивачем стався нещасний випадок на виробництві.

За висновками комісії, викладеного в Акті розслідування нещасного випадку, що стався 29 серпня 2005 року у ВАТ «ІНГЗК» від 01.09.2005, вирішено нещасний випадок вважати пов`язаним з виробництвом і на нього скласти акт форми Н-1.

Відповідно до акту №12 про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом від 01.09.2005 (форма Н-1), нещасний випадок стався за таких обставин: згідно з нарядом, який видав гірничий майстер ОСОБА_3 , машиніст бурової установки ОСОБА_1 виконував бурові роботи на станку шарошкового буріння СБШ-250 МН. Після 15 години виникла необхідність в заміні долота. Для цього ОСОБА_1 опустив буровий снаряд в стакан і закрутив долото, а штангу, в порушення «Технологічної інструкції ведення бурових робіт станками шарошкового буріння в кар`єрі ВАТ «ІНГЗК» залишив у піднятому стані. Потім він нахилився, щоб дістати долото зі стакану, свою праву ступню поставив на те місце, де повинна була стати опущена штанга, ОСОБА_1 бачив, що штанга повільно опускається, але не надав цьому значення. В цей час остання опустилась і травмувала йому ступню. Відповідно до п.7 Акту причиною нещасного випадку визнано: основна порушення технологічного процесу; супутня невиконання вимог інструкції з охорони здоров`я. Особи які допустили порушення законодавства про охорону праці: ОСОБА_1 порушив вимоги п.6.1.8 «Технологічної інструкції ведення бурових робіт станками шарошкового буріння в кар`єрі ВАТ «ІНГЗК» і п.13 «Інструкції з охорони праці для всіх працівників комбінату (загальні вимоги безпеки)».

Згідно з випискою з акту огляду МСЕК від 01.02.2006 позивачу первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом, встановлена 3 група інвалідності з 30.01.2006 по 01.02.2007.

Позивач періодично проходив переогляди МСЕК, дати огляду: 31.01.2007, 23.01.2008, 25.02.2009, 03.02.2010, 09.02.2011, 08.02.2012.

При наступному переогляді 27.05.2015 позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 25% з 25 травня 2015 року безстроково, група інвалідності не встановлена.

Внаслідок трудового каліцтва позивачу завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях через погіршення здоров`я, вимушені зміни способу життя, втрати професійної працездатності.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які регулюють відшкодування моральної шкоди.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові (ч.ч. 2, 3 статті 153 КЗпП України).

Враховуючи зазначені положення законів відповідач мав створити позивачу та іншим працівникам підприємства належні безпечні умови праці, за яких факт настання нещасного випадку був би неможливим.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно з положеннями ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, передбачених ч.2 цієї статті, відповідно до якої моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Суд зазначає, що відповідач не скористався правом надання відзиву, відзив на позов не подав та не спростував належними і допустимими доказами факт завдання позивачу моральної шкоди.

Вивчивши наявні у справі докази, суд вважає доведеним, що позивач отримав травму при виконанні роботи на підприємстві відповідача, нещасний випадок, що стався з позивачем, пов`язаний з виробництвом, отже частково втратив працездатність з вини підприємства-відповідача, у зв`язку з чим йому спричинено моральну шкоду.

Суд вважає, що позивачем доведено, що внаслідок нещасного випадку на виробництві його стан здоров`я погіршився, він позбавлений можливості в повній мірі реалізовувати свої звички та бажання, у нього виникають складнощі в побуті, через що він відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, які призводять до моральних страждань.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.9 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує обставини нещасного випадку, що стався з позивачем, отримання ним трудового каліцтва у віці 39 років, а також глибину, характер, інтенсивність, тривалість моральних страждань позивача, яка встановлена з 01.02.2006 періодично та з 27.05.2015 безстроково.

Однак доказів про звернення до відповідних медичних закладів та лікування з приводу трудового каліцтва, позивачем суду не надано.

Суд також враховує вину позивача в отриманні ним трудового каліцтва, оскільки причинами нещасного випадку визнано порушення самим ОСОБА_1 технологічного процесу та невиконання вимог інструкції з охорони праці, що встановлено Актом розслідування нещасного випадку, що стався 29.08.2005 у ВАТ «ІНГЗК», який складено 01 вересня 2005 (форма Н-5).

Разом з тим, суд вважає, що належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були б неможливими, має створювати роботодавець, а позивач, як працівник, має право розраховувати на безпечні умови праці.

При цьому суд керується положеннями ст.16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22.06.1981 № 155, згідно з якою від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку, а також загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 27 липня 2004 року по справі "Ромашов проти України" звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду, будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З урахуванням вищевикладеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 65 000 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з погіршенням стану здоров`я під час роботи на підприємстві відповідача. У задоволенні іншої частини позову щодо стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди в розмірі 65 000 грн - позивачу необхідно відмовити.

Що стосується вимог позивача про те, що моральна шкода має бути стягнута без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів, суд зазначає таке.

Відповідно до Закону №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом №466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

У зв`язку з вищевикладеним та оскільки сума відшкодування моральної шкоди на користь позивача перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2022 року, суд вважає за необхідне стягнути моральну шкоду з урахуванням утримання з неї обов`язкових податків і зборів.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 65 000 грн. з урахуванням утримання податку з доходів фізичних осіб.

У зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору при подачі позову та частковим задоволенням позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 992 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 3, 43, 46 Конституції України, ст. ст. 23, 1167, 1168, 1172 ЦК України, ст.ст. 153, 173 КЗпП України ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 274, 279, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я 65 000 (шістдесят п`ять тисяч) гривень 00 коп. з урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» в дохід держави судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд судового рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», , місцезнаходження: 50102, м. Кривий Ріг, вул. Рудна, 47.

Повне судове рішення складено 12 липня 2022 року.

Суддя В.В.Мазуренко