СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/13501/21

пр. № 2/759/390/22

31 травня 2022 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Петренко Н.О.,

за участю секретаря судових засідань Сироти А.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Кривої В.В.

представника відповідача Шутовича В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного інституту стратегічних досліджень про стягнення недорахованої заробітної плати за роботу у надурочний час, компенсацію моральної шкоди та витрат на правову допомогу,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного інституту стратегічних досліджень про стягнення заборгованості за відпрацьовану роботу у надурочний час за серпень, вересень, жовтень 2019р.в загальній сумі 29 701,46 грн., стягнення компенсації за нанесену моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн., стягнення додаткових збитків у вигляді витрат на юридичні послуги у розмірі 24 200,00 грн.

В обґрунтування позову посилався на те, що він працював у Національному інституті стратегічних досліджень з 05.06.2007р. по 28.08.2020р. на посаді водія легкового автомобіля технічно-господарського сектору адміністративно-господарського відділу. Наказом № 222-К від 28.08.2020р. позивача було звільнено. У день звільнення позивача 28.08.2020р. відповідач не повідомив про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Відповідачем не проведено розрахунок за надурочні роботи в період серпень, вересень, жовтень 2019р. Відповідно до розрахункового листа за табельним номером № 839 позивач працював в серпні 2019р. - 21 день 167 год.; у вересні 2019р. - 21 день 168 год; у жовтні 2019р. - 22 дні 176 год. проте дана інформація не відповідає дійсності, оскільки згідно подорожніх листів службового легкового автомобіля, які видавалися ОСОБА_1 , позивач працював у серпні 2019р. - 8 днів 98 год., надурочні роботи - 34 год.; у вересні 2019р. - 21 день 273 год, надурочні роботи - 105 год.; у жовтні 2019р. - 13 днів, надурочні роботи - 59 год. Отже, відповідачем, як роботодавцнм табелювання робочого часу працівників здійснювалося з порушенням норм чинного законодавства України, а тому кошти за надурочні роботи позивачеві не виплачені. На його звернення 16.04.2020р. отримав відповідь з відмовою, пояснюючи таку роботу ненормованим робочим днем. ОСОБА_1 категорично з цим не погоджується. Згідно подорожніх листів службового легкового автомобіля чітко випливає, що позивач працював надурочно. Крім того, надурочні роботи позивача ще й перевищували для нього 4 год. протягом двох днів поспіль та лише за три місяці перевищено становленні 120 годин на рік надурочних робіт. Також були порушені і норми щодо тривалості керування водія на тиждень, включаючи надурочні роботи, де не повинна перевищувати 48 годин, тоді як ОСОБА_1 працював майже цілодобово. Відповідач зобов`язаний оплатити за серпень 2019р. - 9 540,56 грн.; за вересень 2019р. 10 443, 90 грн., за жовтень 2019р. - 9 087,00 грн. за відпрацьований надурочний час. Також внаслідок порушення законного права на заробітну плату, приниження честі, гідності, ігнорування прав, втрати престижу та ділової репутації серед знайомих, друзів та родичів, просить стягнути моральну шкоду.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.09.2021р. відкрито провадження у вказаній справі.

Відповідно до розпорядження № 56 від 02.05.2022р., цивільну справу №759/13501/ 21 в порядку автоматизованого розподілу справ між суддями передано судді Петренко Н.О. у зв`язку з перебуванням судді Войтенко Ю.В. на лікарняному.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.05.2022р. вказану цтвільну справу прийнято до провадження судді Петренко Н.О. та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти позову та просили відмовити у його задоволенні.

Заступник директора Ворона О.І. надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що

Позивачем умисно не зазначається, що робочий час та час відпочинку водіїв автотранспортних засобів регулюється положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджених наказом Мінтрансзв`язку від 07.06.2010р. № 340. Згідно з пунктом 2.10цього положення водіям легкових автомобілів (крім таксі) у разі потреби може встановлюватися ненормований робочий день, тобто понад нормальну тривалість робочого часу. Ця робота не вважається надурочною і за неї не здійснюється додаткова оплата перепрацьованого часу. У 2019р. позивачу встановлена доплата за ненормований робочий день у розмірі 25%. Крім зазначеної надбавки цим же наказом позивчу встановлена доплата за складність, напруженість роботи у розмірі 50%. Додатком 1 до Колективного договору, схваленого конференцією трудового колективу Національного інституту стратегічних досліджень 04.04.2018р., встановлена щорічна додаткова відпустка у кількості 7 календарних днів водіям автотранспортних засобів, яка також є додатковою соціальною гарантією при роботі водія з ненормованим робочим днем. Таким чином, позивачу в кінці кожного місяця, впродовж облікового періоду, відповідачем проводились нарахування належної заробітної плати згідно з діючими умовами оплати праці: основної заробітної плати (посадового окладу); доплата за ненормований робочий день 25%; надбавка за складність, напруженість роботи 50 %; надбавка за класність водія 25% премія; індексація. Позивачу не здійснювались і не могли здійснюватися доплати за додаткові години, оскільки позивач працював на умовах ненормованого робочого дня. Облік робочого часу позивача за режимом ненормованого робочого дня відображений у табелі обліку використання робочого часу умовним позначенням «8». Здійснений позивачем обрахунок робочого часу, як надурочного за допомогою обрахунків подорожніх листів не відповідає Положенню, затвердженого наказом Мінтрансзв`язку від 07.06.2010р. № 340 та іншим нормам законодавства і повинен обраховуватись як ненормований робочий час. Інститут зауважує, що всі роботи, які позивач виконував понад установлену норму робочого часу, входили до кола його обов`язків, що узгоджується з умовами роботи працівника з ненормованим робочим днем, а відповідачем дотримувалися всі вимоги законодавства щодо встановлення та виплати компенсації за умовами роботи працівника з ненормованим робочим днем. Також вказує, що позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди. Щодо розміру і умови оплати послуг , відповідач зазначає, що відповідно до договору про надання правової допомоги розмір і умови оплати послуг були заявлені та оплачені позивачем у справі за № 759/20950/20. Таким чином, даний договір не має жодної правової приналежності до нових позовних вимог ОСОБА_1 та причинно-наслідкового зв`язку із вимогою позивача оплатити такі вимоги.

Позивачем надано відповідь на відзив в якому вказує, що табелювання робочого часу здійснювалось відповідачем з невірним відображенням фактично відпрацьованого часу, а кошти за надурочні роботи не виплачені. Посилання відповідача на норми Положення затвердженого наказом Мінтрансзв`язку від 07.06.2010р. № 340 є необгрунтованим, оскільки норми положення не можуть суперечити нормам КЗпП України , а саме вимогам ст.ст. 52, 53 61-64 КЗпП України. Також згідно п. 1.3 Положення вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань визначено види економічної діяльності в переліку яких відсутня діяльність пов`язана із перевезення пасажирів та вантажів, а тому дане положення не може застосовуватися у даних правовідносинах. Надані відповідачем табелі за серпень, вересень та жовтень 2019р. не відповідають фактичним обставинам справи та містять нічим не підтверджені відомості, які суперечать іншим первинним документам, в тому числі подорожнім листам, які відображають правдиві відомості відпрацьованого позивачем часу.

Заступник директора Ворона О.І. надав заперечення на відповідь на відзив в якому пояснив, що позивачем знову умисно не зазначається, що надурочні роботи не мають жодного правового відношення до ненормованого робочого дня позивача та особливостей оплати такої праці. Пунктом 30 статуту Інституту, затвердженого Указом Президента України від 07.10.2019р. № 737/2019 зазначено, що майно Інституту складають основні та оборотні фонди, а також інші матеріальні цінності, будівлі, споруди, обладнання, прилади, транспортні засоби та інше майно. Інститут просить врахувати те, що робочий час водія ОСОБА_1 включав тривалі прстої та очікування у транспортному засобі, що означає про значно менший час перебування в ТЗ під час безпосереднього кермування ТЗ. Цивільна справа № 759/13501/21 не містить ознаки складності, а є звичайним трудовим спором, що не потребує постійного аналізу та досліджень. Також в матеріалах справи відсутній розрахунок наданих послуг, копія квитанції до прибуткового касового ордера, згідно з якою адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єданням від позивача оплачено послуги професійної правничої допомоги.Просить відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_1 подав відповідь на заперечення на відповідь на відзив в яких зазначив, що заперечення відповідача викладені у запеченнях на відповідь на відзив на позовну заяву вважає безпідставними та такими, що не грунтуються на нормах чинного законодавства України.

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що наказом № 90-К від 05.06.2007р. ОСОБА_1 був призначений на посаду водія легкового автомобіля технічно-господарського сектору адміністративно-господарського відділу з 05.06.2007року /а.с.21/.

Наказом № 222-к від 28.08.2020р. ОСОБА_1 звільнений з посади водія автотранспортного засобу відділу адміністративно-господарського забезпечення, за прогул без поважних причин, згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України/а.с.22/.

З вказаного наказу вбачається, що ОСОБА_1 здійснено виплату грошової компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки за період з 05.06.2019 по 04.06.2020, тривалістю 24 календарних днів; 05.06.2020 по 31.08.2020 тривалістю - 6 календарних днів; грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку за особливий характер праці (ненормований робочий день) за період з 01.05.2019 по 31.12.2019, тривалістю 4 календарних дні.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

12.03.2020р. на адресу Національного інституту стратегічних досліджень позивачем було направлено звернення про виплату компенсації за понаднормові години роботи/а.с.25-27/.

На звернення ОСОБА_1 надано відповідь від 16.04.2020р. № 10/78-02 в якій зазначено, що водіям з ненормованим робочим днем надається у формі компенсації щорічна додаткова відпустка та у випадках, передбачених законодавством, провадиться відповідна оплата за виконаний обсяг робіт, ступінь напруженості, складність і самостійність у роботі, необхідність виконання службових завдань понад установлену тривалість робочого часу. Позивачу в Інституті згідно з умовами Колективного договору надається щорічна додаткова відпустка та щомісяця виплачується доплата за ненормований робочий день, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 № 74/а.с.28/.

Відповідно до ч.1,2 ст. 62 КЗпП України надурочні роботи, як правило, не допускаються. Надурочними вважаються роботи понад встановлену тривалість робочого дня (статті 52, 53 і 61). Роботодавець може застосовувати надурочні роботи лише у виняткових випадках, що визначаються законодавством і в частині третій цієї статті.

Статтею 106 КЗпП України передбачено, що надурочна робота компенсується підвищеною оплатою.

Вирішуючи під час розгляду справи питання щодо заборгованості з виплати заробітної плати за відпрацьований надурочний час, суд повинен з`ясовувати, чи дійсно працівник виконував роботу, яку можна вважати надурочною. Законодавством також передбачена можливість роботи з встановленням ненормованого робочого дня. І при вирішенні спірних правовідносин необхідно розрізняти надурочну роботу і ненормований робочий день.

КЗпП України не містить тлумачення поняття «ненормований робочий день».

Відповідно до пункту 1 Рекомендацій щодо порядку надання працівникам з ненормованим робочим днем щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці, затверджених наказом Мінпраці та соціальної політики України від 10 жовтня 1997 року № 7 (Рекомендації № 7), ненормований робочий день - це особливий режим робочого часу, який встановлюється для певної категорії працівників у разі неможливості нормування часу трудового процесу. У разі потреби ця категорія працівників виконує роботу понад нормальну тривалість робочого часу. При цьому така робота не вважається понаднормовою. Міра праці в цьому випадку визначається не тільки тривалістю робочого часу, але й колом обов`язків і обсягом виконаних робіт (навантаженням). У режимі ненормованого робочого дня працівники виконують роботу понад нормальну тривалість робочого часу. У законодавстві не встановлена тривалість перепрацювань, що допускаються для виконання трудових обов`язків. Також необмежена і кількість випадків таких перепрацювань, усе залежить від характеру і обсягу виконуваної роботи.

Разом з тим в Рекомендаціях № 7 зазначається, що такі перепрацювання не можуть бути систематичними.

Законодавство не містить переліку професій, посад працівників з ненормованим робочим днем, а також обов`язковості нормативного закріплення такого переліку. Відповідно до пункту 7 Рекомендацій № 7 конкретний список професій і посад, щодо яких може застосовуватися ненормований робочий день, визначається колективним договором. Отже, на осіб, які працюють на умовах ненормованого робочого дня, поширюється встановлений на підприємстві, в установі, організації режим робочого часу.

Відповідно до частин другої, третьої статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до п. 2.9 Положення «Про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів» затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07.06.2010 № 340 водіям легкових автомобілів (крім таксі) у разі потреби може встановлюватися ненормований робочий день, тобто понад нормальну тривалість робочого часу. Ця робота не вважається надурочною, і за неї не здійснюється додаткова оплата перепрацьованого часу. Кількість годин перепрацьованого часу при такій роботі визначається у колективному договорі.

Водіям з ненормованим робочим днем надається у формі компенсації щорічна додаткова відпустка та у випадках, передбачених законодавством, провадиться відповідна оплата за виконаний обсяг робіт, ступінь напруженості, складність і самостійність у роботі, необхідність виконання службових завдань понад установлену тривалість робочого часу.

Як вбачається із додатку № 1 до колективного договору схваленого конференцією трудового колективу 24.04.2018р. затверджено перелік посад, робіт та професій працівників Національного інституту стратегічних досліджень, які мають право на щорічну додаткову відпустку (максимум 7 днів) за особливий характер праці (ненормований робочий час) зокрема, водіям автотранспортного засобу/а.с.81/.

Відповідно до витягу з наказу № 11-К від 09.01.2019р. ОСОБА_1 - водію автотранспортного засобу, встановлено з 02 січня по 31 грудня 2019р. 50 % надбавку за складність, напруженість роботи та 25 % доплату за ненормований робочий день/а.с.85/.

Надбавка за складність, напруженість роботи та доплата за ненормований робочий день встановлена на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2021 № 74 «Про умови оплати праці працівників бюджетних науково-дослідних установ і організацій та інших наукових установ Національної академії наук» (зі змінами).

Тобто з вищенаведеного вбачається, що позивач мав особливий характер праці - ненормований робочий час за який йому встановлено надбавки та надавалася у формі компенсації щорічна додаткова відпустка (7 днів), а тому твердження ОСОБА_1 , що він працював надурочно, суд не приймає до уваги.

Також позивач вказує, що відповідачем, як роботодавцем табелювання здійснювалося з порушенням норм чинного законодавства, оскільки зазначені дані в табелях не відповідають фактичним обставинам справи та містять нічим не підтверджені відомості.

Відповідно до п. 3.2 колективного договору Національного інституту стратегічних досліджень щоденний облік виходу на роботу працівників проводиться у Табелі обліку використання робочого часу працівниками Інституту.

Табель обліку використання робочого часу - це основний документ, що є підставою для нарахування заробітної плати працівникам з почасовою системою оплати праці.

Подорожній лист службового легкового автомобіля є для перевізника підставою для обліку транспортної роботи та списання витраченого пального на загальний пробіг службових легкових автомобілів, а також для взаєморозрахунків між перевізником і замовником за надання транспортних послуг.

У наданих позивачем подорожніх листах службового легкового автомобіля відображено кількість використаного пального, режим роботи (у будні), час прибуття та вибуття, показання спідометра.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 19.09.2013р. № 805/13/155-13 «Щодо виплати доплати за ненормований робочий день та надбавки за класність водієві в разі простою» фактично відпрацьованим водієм часом вважаються години, проставлені у табелі обліку робочого часу. Якщо водій у робочий час не виїжджав, але знаходився на роботі, зазначені виплати, а саме доплата за ненормований робочий час не здійснюється.

Тобто, саме табель обліку використання робочого часу є підставою для нарахування заробітної плати працівникам.

Розрахунок здійснений позивачем робочого часу в годинах, згідно подорожніх листів не може бути підставою для нарахування заробітної плати, оскільки, облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу.

Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги твердження позивача, що табелювання здійснювалося з порушенням норм чинного законодавства, оскільки доказів на підтвердження вказаного суду не надано.

Окремо варто вказати на те, що, позивач вказуючи, що табелювання робочого часу у серпні - жовтні 2019р. здійснювалося з порушенням норм чинного законодавства України, із будь-якими заявами/скаргами до компетентних органів з цього приводу не звертався.

Відповідно дост.81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що на підставі поданих сторонами доказів в межах заявлених вимог, оцінивши досліджені докази у їх сукупності, вважає в задоволенні позову слід відмовити.

Крім того, з огляду на те, що в ході розгляду справи судом не встановлено порушень трудового законодавства на які вказує позивач, незаконність дій відповідача не доведена та судом не встановлена, а відтак відсутні підстави для відшкодування позивачу за рахунок відповідача моральної шкоди, в зв`язку з чим в задоволенні цієї позовної вимоги слід також відмовити.

В порядку ст.ст. 133, 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем на юридичні послуг - слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

На підставі викладеного та керуючись ст.47, 62. 106, 116 КЗпП України ст. 4, 12, 13, 81, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного інституту стратегічних досліджень про стягнення недорахованої заробітної плати за роботу у надурочний час, компенсацію моральної шкоди та витрат на правову допомогу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.О. Петренко