РІШЕННЯ

Іменем України

10.11.2022 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мартьянової С.М.

при секретарі судового засідання Сеньків А.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про витребування речей із чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

21.04.2015 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування речей з чужого незаконного володіння, в якій просить суд витребувати в ОСОБА_2 особисті речі ОСОБА_1 та її малолітньої доньки ОСОБА_4 2011 року народження, які знаходились в квартирі АДРЕСА_1 , а саме: кондиціонер «Toshiba», заводський №62400151, вартістю 15000 грн.; комплекти штор 3 комплекти Х 1000 грн. = 4000 грн.; захисні віконні ролокасети 4 шт. Х 9000 = 36000 грн.; сигналізаційне обладнання 15000 грн.; другі вхідні двері 5000 грн.; канцелярський стіл 5000 грн.; набір книжних поличок 2900 грн.; підвісна книжкова шафа 2000грн.; кутова вмонтована шафа для одягу 6500 грн.; електрична лампа 5000 грн.; електрична лампа «Павук» 7000 грн.; електричне бра 2 шт. Х500 грн. = 1000 грн.; Точкові потолочні світильники 15 шт Х 200 грн. = 3000 грн.; шафа для взуття 1500 грн.; вмонтована шафа «Командор» 7000 грн.; дитяча тумба пеленальний столик (вир-во Італія) 10000 грн.; газова колонка «Junkers» 10000 грн.; шафа для верхнього одягу коричневого кольору 5000 грн.; дитячий велосипед 2500 грн.; санки 3 шт. *1000 = 3000 грн.; книги 1000 грн.; набір меблів для ванної кімнати 5000 грн.; вішак 1000 грн.; дитяче ліжко «BABI IN» 2294 грн.; автомобільний радіоприймач 2000 грн.; дитячий автомобіль на АКБ 5000 грн.; мікрохвильова піч «Samsung» 3500 грн.; офісне крісло синього кольору 3000 грн.; шкіряни пуфи жовтого кольору 2 шт Х 1000 = 2000 грн.; трюмо з дзеркалами 4500 грн.; дитячі іграшки 5000 грн., загальна сума майна 198194,00 грн., а також ОСОБА_3 надати позивачу диступ до її особистих речей, які знаходяться в спірній квартирі.

Свої вимоги мотивує тим, що приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ложовською Й.Є. видано виконавчий напис про перехід права власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 згідно договору іпотеки (№725 від 20.06.2011 року). 05.03.2012 року обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» зареєструвало вищезгадану квартиру на ім`я ОСОБА_2 .

В жовтні 2014 року позивач разом зі своєю малолітньою донькою ОСОБА_4 , 2011 року народження переїхала на нове місце проживання та частково перевезла свої особисті речі. Однак, чимало речей залишилося в спірній квартирі, які ОСОБА_5 , який діє за дорученням своєю мами ОСОБА_2 відмовляється повертати.

Позивач зазначає, що вона зверталась до органів поліції, але належних дій від них не отримала.

В березні 2015 року ОСОБА_2 переоформила квартиру на ОСОБА_3 .

Такі дії відповідачів порушують права позивача, у зв`язку з чим вона вимушено була звернутися до суду з даною позовною заявою.

Протоколом про автоматичний розподіл судової справи між суддями головуючим суддею визначено Мигаль Г.П.

Ухвалою суду від 06.05.2015 року відкрито провадження по справі.

17.07.2015 року до суду надійшли заперечення від відповідача ОСОБА_2 , в яких вона зазначила, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 08.11.2012 року, яке не було оскаржено, та набуло законної сили, задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та зобов`язано ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не чинити перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , виселити та зняти з реєстрації ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 .

Вказане рішення примусово виконано Франківським ВДВС ЛМУЮ, про що 18.03.2013 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, позовні вимоги є надуманими та не підтвердженими належними доказами, у зв`язку з чим відмовити у задоволені позову.

Ухвалою суду від 27.04.2016 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Забезпечено позов шляхом опису і накладення арешту на майно, яке знаходиться в квартирі АДРЕСА_1 та підвальному приміщенні, яке належить цій квартирі, зокрема:1.Кондиціонер «Toshiba» (заводський №62400151),2.Комплекти штор (4 комплекти),3. Карнізи - 4 шт.,4. Захисні віконні ролокасети - 4 шт.,5. Сигналізаційне обладнання,6. Другі вхідні двері,7. Канцелярський стіл,8. Набір книжних поличок,9.Підвісна книжкова шафа,10.Кутова вмонтована шафа для одягу,11. Електрична лампа,12.Елекрична лампа «Павук»,13.Електричне бра - 2шт.,14. Точкові потолочні світильники - 15шт,15. Шафа для взуття,16.Вмотована шафа «Командор»,17. Дитяча тумба пеленальний столик (Вир-во Італія),18. Газова колонка «Junkers»,19.Шафа для верхнього одягу коричневого кольору,20. Дитячий велосипед,21. Санки 3шт.,22. Всі книги,23.Набір меблів для ванної кімнати,24.Вішак,25.Дитяче ліжечко «BABI IN»,26.Автомобільний радіоприймач,27. Дитячий автомобіль на АКБ,28. Мікрохвильова піч Samsung,29. Офісне крісло синього кольору,30. Шкіряні пуфи жовтого кольору,31. Трюмо з дзеркалами,32. Дитячі іграшки.

12.10.2016 року до суду від відповідача ОСОБА_3 надійшли пояснення, в яких останній зазначає, що з 2014 року він займався пошуком квартири. Ріелтор запропонував йому спірну квартиру. Під час огляду квартири ОСОБА_3 познайомився з ОСОБА_8 (представник ОСОБА_2 ), та ОСОБА_9 (чоловік позивача). ОСОБА_3 вирішив придбати спірну квартиру, та наголосив, що до підписання договору купівлі-продажу вона повинна бути звільнена від особистих речей.

Квартира продавалася з кухонними меблями, але меблі були демонтовані за вимогою батька позивача ОСОБА_10 . Це стало відомо зі слів ОСОБА_11 . Частину грошей за кухонні меблі були повернуті безпосередньо ОСОБА_12 .

Зайшовши до спірної квартири ОСОБА_3 побачив, що квартира розгромлена, а саме розбита раковина в ванній кімнаті, пошкодженні двері на кухні, повністю розбита каналізація, що призвело до замокання стін на сходовій клітини та відшарована штукатурка, вирвана газова колонка, у зв`язку з чим був викликаний майстер з газопроводу. В такому стані була придбана квартира.

Кондиціонер у вітальні продавався разом з квартирою, так само з квартирою продавалися ролокасети, вмонтована шафа, є невід`ємною частиною квартири і не може бути відокремлена, оскільки вона зазначена в технічному паспорті на квартиру, штор і карнизів в квартирі не було.

В кімнаті стояло дитяче ліжко в якому зберігався одяг та особисті речі ОСОБА_9 , а також дитячий велосипед, які він в подальшому разом з дитячим ліжком і забрав.

В квартирі була залишена не робоча лампа павук, яка знаходиться в підвалі.

Під час купівлі квартири ОСОБА_3 спілкувався виключно із чоловіком позивача, хто така ОСОБА_1 відповідачу не відомо. ОСОБА_13 попросив залишити деякі речі в підвалі на зберігання, пояснюючи це тим, що йому не має куди їх забрати.

Відповідач зазначає, що жодних зобов`язань щодо збереження чужих речей він не приймав на себе, в договорі купівлі-продажу відповідачем зазначено, що квартира повинна бути звільнена від речей. Під час укладання договору купівлі-продажу спірної квартири від сім`ї позивача був присутній чоловік ОСОБА_13 . Жодних матеріальних претензій у нього до відповідача не було.

Перед початком ремонту відповідач зустрівся з ОСОБА_12 для уточнення переліку речей які знаходяться в квартирі та в підвалі.

В подальшому відповідачем було здійснено опис дитячий електромобіль марки «Джіобі», авторадіо «Кенвуд», світильники (скільки не відомо), валізи (з чим також не відомо), дитячий велосипед марки «Вега», ходунки марки «Бабі волкер» в коробці, пластикова ванночка, рамки для картин, розібрана шафа марки «Панда» коричневого кольору, двері пластикові, дитячі санки 3 шт, ящики з книгами, шафа для ванни з тріснутим дзеркалом, крісло офісне в пошкодженому стані, вішак, ялинка штучна, і деякі речі, які відповідачем оглянуті не були.

Того ж дня ОСОБА_13 забрав дитяче ліжко з речами які зазначені вищі. Речі з підвалу він не забирав, пояснивши, що не має куди їх подіти та попросив залишити їх на зберігання.

Після отримання позовної заяви відповідач подзвонив ОСОБА_14 , і попросив забрати речі, останні попросив щоб речі ще полежали у підвалі.

Також, відповідач зазначає, що ані позивача ОСОБА_15 , ані її представника ОСОБА_10 він не знає, та ніколи не бачив.

ОСОБА_3 вказує, що після придбання спірної квартири до неї о 22 годині ночі хотіли увірватися невідомі люди з погрозами.

Позивач ОСОБА_1 у відповідача своїх речей не залишала, квартира була придбана не у неї, а у відповідача ОСОБА_2 , в жодні договірні відносини ОСОБА_3 з позивачем не вступав, а ті речі, які попросив ОСОБА_13 щоб полежали у підвалі, відповідач готовий видати відповідно до вимог чинного законодавства під розписку (акт прийому-передачі, договір).

Позовна заява про витребування речей із незаконного чужого володіння датована 16.04.2015 року, договір купівлі-продажу укладений з відповідачем 26.03.2015. В умовах договору вказано, що продавець повинен звільнити квартиру від речей. Окрім того, як вбачається з документів квартира ще 05.03.2012 року стала належати ОСОБА_2 .

Відповідач зазначає, що він є добросовісним набувачем спірної квартири, та було достатньо часу вивезти з квартири всі необхідні речі.

Крім того, у позивача відсутні докази, які б були документально підтвердженими про належність їй речей, які вказані у позовній заяві. А отже позовна заява базується на припущеннях.

16.05.2017 року до суду відповідачем ОСОБА_3 надано заяву, в якій вказано, що він погоджується повернутися всі речі які були узгоджені з ОСОБА_12 (колишнім чоловіком позивача) позивачу ОСОБА_1 згідно законодавства.

29.06.2017 року позивачем надані уточнення позовних вимог стосовно витребуваних речей із чужого незаконного володіння, відповідно до якої вона вказує, що в ході розгляду даної справи, суду представлені численні докази на підтвердження вимог позивача, зокрема, фотографії її особистих речей та речей її неповнолітньої доньки, які незаконно утримувалися спочатку ОСОБА_2 та її сином ОСОБА_5 , а потім були передані новому власнику квартири ОСОБА_3 . Про це також свідчить письмове пояснення ОСОБА_3 від 10 жовтня 2016 року. З даного приводу проти громадян ОСОБА_16 , та ОСОБА_2 Франківським відділом поліції ГУНП України у Львівським області проводиться досудове розслідування кримінального провадження за ознаками скоєння ними злочину, передбаченого ст. 186 КК України.

Свідок ОСОБА_17 також підтвердив в судовому засіданні, що зазначені в позовній заяві речі належать позивачу і вони знаходилися в спірній квартирі. Про ці самі обставини підтверджує в своїх письмових поясненнях свідок ОСОБА_18 про наявність речей позивача і готових їх повернути зазначає також відповідач ОСОБА_3 у заяві від 16.11.2016 року.

Таким чином, в спірній квартирі знаходяться і незаконно утримуються кондиціонер «TOSHIBA», три комплекти штор, 4 штуки карнизів, захисні віконні ролокасети на чотирьох вікнах, сигналізаційне обладнання, другі вхідні двері, канцелярський стіл, набір книжкових полиць, підвісна книжкова шафа, кутова вмонтована шафа для одягу, електрична лампа, електрична лампа «Павук», електричне бра 2 шт, точкові потолочні світильники 15 шт., шафа для взуття, вмонтована шафа «Командор», газова колонка «Junkers», шафа для верхнього одягу коричневого кольору, санки 3 шт, книги, набір меблів для ванної кімнати, вішак, автомобільний радіоприймач, дитячий автомобіль на АКБ, мікрохвильова піч «Samsung», офісне крісло синього кольору, шкіряні пуфи жовтого кольору 2 шт., трюмо з дзеркалами, дитячі іграшки.

Отже, в уточнених позовних вимогах позивач просила суд витребувати у ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 особисті речі ОСОБА_1 та її доньки ОСОБА_4 , 2011 року народження, які знаходяться в квартирі АДРЕСА_1 , а саме: кондиціонер «Toshiba» (заводський №62400151), комплекти штор 3 комплекти , 4 штуки карнизів, захисні віконні ролокасети на 4х вікнах, сигналізаційне обладнання, другі вхідні двері, канцелярський стіл, набір книжних полиць, підвісна книжкова шафа, кутова вмонтована шафа для одягу, електрична лампа, електрична лампа «Павук», електричне бра 2 шт., точкові потолочні світильники 15 шт., шафа для взуття, вмонтована шафа «Командор», газова колонка «Junkers», шафа для верхнього одягу коричневого кольору, санки 3 шт., книги, набір меблів для ванної кімнати, вішак, автомобільний радіоприймач, дитячий автомобіль на АКБ, мікрохвильова піч «Samsung», офісне крісло синього кольору, шкіряні пуфи жовтого кольору 2 шт, трюмо з дзеркалами, дитячі іграшки.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2017 року головуючим суддею визначено Козюренко Р.С.

Ухвалою суду від 16.04.2018 року цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2019 року головуючим суддею визначено Кузь В.Я.

Ухвалою суду від 15.04.2019 року заявлено самовідвід у розгляді цивільної справи №465/2597/15-ц.

Задоволено заяву судді Франківського районного суду м. Львова Кузя В.Я. про самовід у розгляді цивільної справи №465/2597/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування речей з чужого незаконного володіння.

Матеріали справи передано до загальної канцелярії Франківського районного суду м. Львова на повторний автоматизований розподіл для визначення судді у порядку, передбаченому ст. 33ЦПК України.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2019 року головуючим суддею визначено Мартьянову С.М.

Ухвалою суду від 18.04.2019 року цивільну справу прийнято до свого провадження в здійснено розгляд справи в загального позовного провадження.

24.05.2019 року від представника відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про застосування строків позовної давності по справі.

Так, згідно матеріалів справи 20.06.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 було укладено договір позики грошових коштів, а саме 51800 доларів США, які ОСОБА_10 повинен був повернути до 20.11.2011 року

Згідно договору іпотеки нерухомого майна від 20.06.2011 року ОСОБА_2 було прийнято в іпотеку від ОСОБА_6 в інтересах якої діяв ОСОБА_10 згідно доручення, посвідченого 20.06.2011 ПН ЛМНО Береською Л.Г. за №461, з метою забезпечення належного виконання за дог7овором позики грошових коштів від 20.11.2011 року квартиру АДРЕСА_1 .

12.08.2011 року ПН ЛМНО ОСОБА_19 було посвідчено заяву ОСОБА_1 , якою остання дала згоду на перехід права власності на спірну квартиру на ОСОБА_2 з метою задоволення вимог ОСОБА_2 (іпотеко держателя) в порядку позасудового врегулювання спорів за неповернення позики.

В зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання 24.01.2012 ОСОБА_2 звернулась до ПН ЛМНО Ложовської Й.Є. з заявою про передачу ОСОБА_6 заяви про невиконання ОСОБА_10 зобов`язань за договором позики від 20.06.2011 року та попереджено про майбутнє задоволення вимог в позасудовому порядку шляхом перереєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 в порядку, визначеному п. 6.6 договору іпотеки від 20,06.2011.

Вказана заява була передана ОСОБА_1 ПН ЛМНО ОСОБА_19 листом за вих. 3/02-24 від 24.01.2012 року, а в зв`язку з непогашенням заборгованості 01.03.2012 року ПН ЛМНО Ложовською Й.Є. було видано свідоцтво про передачу та отримання вказаної вище заяви.

05.03.2012 року право власності на вказане майно було зареєстровано за ОСОБА_2 , про що ОКП ЛОР «БТІ та ЄО» видрано витяг про реєстрацію права власності за №33389568.

Отже, з дати отримання відповіді, а саме з 24.01.212 року в позивача почав спливати термін позовної давності.

10.07.2019 року до суду від позивача надано відзив на заяву про застосування строків позовної давності, в якій позивач вказує, що 24.01.2012 року ОСОБА_2 направила ОСОБА_1 заяву. 05.03.2012 року ОСОБА_2 переоформила право власності на квартиру АДРЕСА_1 на своє ім`я. 29ю04ю2014 року ОСОБА_5 , який діяв від імені своєї матері ОСОБА_2 , на підставі доручення, написав розписку і дозволив проживати ОСОБА_1 та її донці в спірній квартирі. 13.06.2014 року ОСОБА_5 повторно написав розписку і дозволив проживати ОСОБА_1 з її донькою в спірній квартирі.

24.09.2014 року згідно довідки ЛКП «Львівський ліхтар» №1287 ОСОБА_1 з донькою зареєстровані та проживали за даною адресою.

26.03.2015 року ОСОБА_2 перепродала квартиру ОСОБА_3 з особистими речами ОСОБА_1 та її неповнолітньої дитини. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не дозволили вивезти речі позивача та її доньки зі спірної квартири.

21.04.2015 року ОСОБА_1 подано дану позовну заяву до суду.

Отже, термін позовної давності не пропущено.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, в матеріалах справи міститься заява про слухання справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наголосивши, що в справі достатньо доказів для ухвалення рішення по справі.

Відповідач ОСОБА_2 , та її представник в судове засідання не з`явилися, про день час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини не явки суд не повідомили.

Відповідач ОСОБА_3 , та його представник в судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у їх відсутність, також зазначив, що готовий повернути речі, у відповідності до вимог чинного законодавства, їх власнику.

Згідно ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 26.03.2015 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 перейшло від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 даний договір посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Топоровською Н.В., зареєстровано в реєстрі за №281. (т.1 а.с.60-61)

В п.11 вищевказаного договору зазначено, що продавець гарантує, що до 27 березня 2015 року квартира, яка є предметом цього договору буде звільнена від будь-яких речей домашньої обстановки та вжитку. До 27 березня 2015 року продавець передасть покупцю повний комплект ключів від квартири. Продавець зобов`язується не погіршувати технічного стану квартири шляхом демонтування дверей, вікон, сантехнічного, електричного, газового та іншого обладнання.

Згідно копій розписок від 14.12.2013, 29.04.2014, 13.06.2014, які складені ОСОБА_20 , який діяв від імені своєї матері ОСОБА_2 про те що він не заперечує, щоб позивач ОСОБА_1 проживала у квартирі АДРЕСА_1 . ( т.1 а.с.35,36,37)

Згідно довідки № 2042 виданої ЛКП «Львівський ліхтар» від 14.10.2013 за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.51)

Згідно довідки № 962 виданої ЛКП «Львівський ліхтар» від 25.06.2014 за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.52)

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 08.11.2012 року (справа №1326/2593/2012) уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_2 перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Виселено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ВГіРФО Франківського РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області знято з реєстрації ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 сплачене державне мито в розмірі 107 грн. 00 коп.

У задоволені зустрічного позову відмовлено за відсутністю на те підстав. (т.1а.с.65-67)

Рішення набрало законної сили.

Вищевказаним рішенням встановлено, що згідно договору іпотеки нерухомого майна від 20.06.2011 року, позивачем було прийнято в іпотеку від ОСОБА_1 з метою забезпечення належного виконання за договором позики грошових коштів від 20.06.2011, квартиру АДРЕСА_1 . Нотаріально посвідченою заявою від 12.08.2011 року ОСОБА_1 повідомила, що вона не заперечує проти переходу права власності на позивача на іпотечне майно в рахунок виконання зобов`язання по договору позики.

05.03.2012 року право власності на вказане майно було зареєстровано за ОСОБА_21 , про що ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» видано витяг про реєстрацію права власності за № 33389568.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачів за первинним позовом було попереджено про необхідність звільнити квартиру АДРЕСА_1 та зняти з реєстрації разом з членами своєї сім`ї в 30-ти денний строк з дня отримання цієї вимоги.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом також були дослідженні фото на яких зображені предмети та особисті речі зі спірної квартири позивача та її доньки.

Згідно копії свідоцтва про зміну імені від 19.12.2019 року, прізвище ОСОБА_1 змінено на « ОСОБА_22 ».

З письмових пояснень свідка ОСОБА_18 вбачається, що 31.10.2013 року він був в спірній квартирі чинив електропроводку. Квартира була вся мебльована, порожніх кімнат не було. Був кондиціонер, картини книги, на столі та дивані було багато дитячих іграшок. Коробок, чемоданів не було, до виїзду ніхто не готувався.

Франківським районним відділом ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області від 17.11.2014 року №71/К-148 надано відповідь ОСОБА_1 , в якій вказано, що завершено перевірку з приводу протиправних дій ОСОБА_5 . В ході проведеної перевірки в діях ОСОБА_20 , ознак кримінального правопорушення не встановлено, крім того між сторонами вбачаються цивільно-правові відносини, що можуть бути вирішені за згодою сторін або в судовому порядку. (т.1 а.с.8)

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами другою, третьою статті 2 ЦПК України,суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права та пропорційність.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України).

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України).

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власників у силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема, чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.

Предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інше.

Важливою умовою звернення з віндикаційним позовом є відсутність між позивачем і відповідачем зобов`язально-правових відносин.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 397 Цивільного кодексу України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам.

Згідно ст. 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Відповідно до ст. 179 Цивільного кодексу України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 184 Цивільного кодексу України, речі можуть бути з родовими ознаками та з індивідуальними. Зазначеною нормою визначено, що річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Поділ речей на речі, визначені індивідуальними ознаками, та речі, визначені родовими ознаками, пов`язаний як з природними властивостями речей, так і з способами їхньої індивідуалізації. Поряд із предметами, єдиними у своєму роді (наприклад, картиною), до речей, визначених індивідуальними ознаками, можуть бути віднесені речі, певним способом виокремлені учасниками правочину з маси однорідних речей. Якщо ж річ визначена тільки кількісно (числом, вагою, мірою) і характеризується ознаками, спільними для всіх речей такого роду, - це річ, визначена родовими ознаками.

Отже, об`єктом віндикаційного позову може бути індивідуально визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову.

У пункті 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і, в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Суд вважає, що майно перелічене в позові, яке є предметом спору, не визначено певними індивідуальними ознаками, майно не має кольору, дати виготовлення, матеріал, власні параметри (висота, ширина, довжина), пакувальні, цифрові, номерні та інші характерні позначки тощо, а тому позбавляє можливості перевірити належність його позивачу.

Також, суд вважає, що позивачем не надано доказів того, що його майно, яке вона просить витребувати у відповідачів вибуло з її володіння поза її волею та перебуває у ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 .

Так, наявні фото не є достатніми і допустимими доказами, оскільки в матеріалах справи відсутні інші докази, які б свідчили про те, що спірні речі перебували на момент укладення договору купівлі-продажу від 26.03.2015 року в спірній квартирі.

Окрім того, на момент укладання договору купівлі продажу від 26.03.2015 року в п.11 вказано, зокрема, продавець гарантує, що до 27 березня 2015 року квартира, яка є предметом цього договору буде звільнена від будь-яких речей домашньої обстановки та вжитку.

На підтвердження своїх вимог позивачем не надано суду доказів, що речі, які просить вона витребувати у відповідачів дійсно належать їй. (товарні чеки, квитанції)

Гарантій талон з ТЗОВ «Фокстрот» стосовно виробу кондиціонер «Toshiba», суд не вважає належним доказом, оскільки в графах «прізвище покупця», «підпис покупця» відсутні відомості.

В матеріалах справи міститься рахунок-фактура №221 від 30.06.2011 року щодо придбання дитячої краватки «BABY IN» вартістю 2294,74 грн., проте суд не розглядає даний доказ, оскільки в уточнених позовних вимогах, позивач не просила повернути їй дану річ.

Окрім того, як встановлено рішення суду (справа №№1326/2593/2012) договором іпотеки нерухомого майна від 20.06.2011 року, позивачем було прийнято в іпотеку від ОСОБА_1 з метою забезпечення належного виконання за договором позики грошових коштів від 20.06.2011, квартиру АДРЕСА_1 . Нотаріально посвідченою заявою від 12.08.2011 року ОСОБА_1 повідомила, що вона не заперечує проти переходу права власності на позивача на іпотечне майно в рахунок виконання зобов`язання по договору позики. ОСОБА_1 було попереджено про необхідність звільнити квартиру АДРЕСА_1 та знятись з реєстрації разом з членами своєї сім`ї в 30-ти денний строк з дня отримання цієї вимоги.

Отже, позивач повинна була у визначений термін звільнити квартиру зі всіма своїми особистими речами.

До показань свідків суд ставиться критично, оскільки вони перебували у спірній квартирі до укладання договору купівлі-продажу від 26.03.2015 року, а не після.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 80 ЦПК України, належними докази,які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином суд, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування речей із чужого незаконного володіння, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

Представником відповідача ОСОБА_3 заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Як роз`яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для нього.

Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю.

За встановлених обставин, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування речей з чужого незаконного володіння слід відмовити повністю за недоведеністю.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Відповідно до ч.9,10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

У зв`язку з тим, що у задоволені позовних вимог відмовлено, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 77-81, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про витребування речей із чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду або через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Мартьянова С.М.