Дата документу 25.11.2022 Справа № 331/693/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2031/22 Головуючий у 1-й інстанції: Жукова О.Є.
Є.У.№ 331/693/21 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 вересня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості в солідарному порядку за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за період з 01.08.2014 по 31.12.2020 в сумі 52 606,48 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 вересня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Концерну «МТМ» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за період з 01.08.2014 по 31.12.2020 у сумі 51 827,22 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Концерну «МТМ» судовий збір у розмірі по 559,09 грн. з кожного.

Компенсовано Концерну «МТМ» витрати зі сплати судового збору в сумі 559,09 грн. за рахунок держави у порядку, встановленого КМ України, судовий збір за ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог МТМ у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції неправильно визначений розмір заборгованості, не залучені до участі у справі всі співвласники квартири, неправильно застосовані строки позовної давності. Судом не враховано, що надані відповідачами докази свідчать про те, що після повірки лічильника 22.12.2021 показники споживання гарячої води не змінюються, що свідчить про те, що гаряча вода не постачалась та не споживалась. Суд не дав оцінки тій обставині, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 фактично не проживали в квартирі та послугами. Суд не перевірив заперечення про те, що протягом 2014 2016 апелянт отримувала субсидію і не вносив плату за отримані послуги, неправомірно не застосував строки позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу Концерн «МТМ» зазначає, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги неспроможними. Вважає, що судом правильно визначено коло співвідповідачів, дана належна оцінка зібраним у справі доказам, правильно застосовані строки позовної давності. У передбаченому законом порядку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не зверталися до Концерну із заявами про не проживання в квартирі, співвласниками якої вони є і яка є місцем їх постійної реєстрації, доказів свого не проживання не надавали, а тому нарахування за послуги теплопостачання здійснювалось ОСОБА_6 на кількість зареєстрованих осіб.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із їх доведеності та обґрунтованості, та стягнув заборгованість за комунальні послуги, визначивши її розмір на підставі наданих сторонами доказів.

Проте в повній мірі погодитися з такими висновками суду не можна з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 31.08.2016, виданого Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Олександрівському району , 77/100 частин квартири спільного заселення, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ..

З серпня 2014 по грудень 2020 відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачка ОСОБА_3 за вищевказаною адресою була зареєстрована з 18.05.2010 по 21.10.2020.

Концерн «Міські теплові мережі» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка надається населенню для побутових потреб.

Між сторонами виникли фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідачів від обов`язку оплати за надані такі послуги (вказане відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 712/8916/17 від 7 липня 2020 p.).

Факт надання відповідачам послуг підтверджується відкритим особовим рахунком № НОМЕР_2 , відповідно до якого Концерном «МТМ» надавалися послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в квартирі за вищевказаною адресою, актом прийомки в експлуатацію приладу обліку теплової енергії від 01.02.2019.

Крім того, позивачем було долучено до матеріалів справи Договір про надання послуг з централізованого опалення та підігріву питної води, який укладений 14 липня 2014 року між Концерном «Міські теплові мережі» та ОСОБА_1 , та предметом якого є надання послуг до квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Розрахунком суми заборгованості за послуги з теплопостачання встановлено, що відповідачі за період з 01.08.2014 по 31.12.2020 мають заборгованість в сумі 52606,48 грн., з яких: 22 794,21 грн. - заборгованість за послуги з централізованого опалення, 29 812,27 грн. - заборгованість за послуги з централізованого ГВП.

З наданого розрахунку видно, що відповідачам нарахована заборгованість за надані послуги з гарячого водопостачання в сумі 29 812,27 грн ., в зв`язку з вчасно не повіреним лічильником гвп, споживач був переведений на норму споживання гвп: 0,14 л/добу на 1 особу з 01.02.2019, та з огляду на те, що в квартирі було зареєстровано 4 особи, розрахунок здійснений виходячи з норми споживання на чотирьох осіб.

Відповідачами повірку лічильника гвп здійснено 23.11.2021, тобто вже після звернення Концерну «Міські теплові мережі» до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до ст. 67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

За правилами ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630 (далі - Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно п. 20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Відповідачі, як споживачі комунальних послуг в порушення вищевказаних норм діючого законодавства належним чином не виконували свої зобов`язання щодо оплати послуг за спожиту теплову енергію, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 51 827,22 грн.

Водночас, відповідач ОСОБА_3 з 21.10.2020 знята з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , гарячу воду не споживала , через що суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що з урахуванням наданого розрахунку, сума заборгованості за послуги з гарячого водопостачання повинна розраховуватися з 21.10.2020 виходячи з реєстрації в квартирі трьох осіб та має складати: за жовтень 2020 року : (29,98 X 0,14 X 3 особи X 80,74 грн.) + (21 день X 1 особу X 80,74 грн) = 1254,01 гривень; за листопад 2020 року: ЗО X 0,14 X 3 особи X 80,74 грн =1017,32 гривень; за грудень 2020 року: 29,98 X 0,14 X 3 особи X 80,74 грн =1016,64 гривень. Тобто, фактично сума нарахованої заборгованості за послуги гвп повинна складати 25 745,04 грн. (заборгованість станом на 30.09.2020) + 1254,01 грн. ( жовтень 2020 року) + 1017,32 грн. (листопад 2020 року) + 1016,64 грн. (грудень 2020 року) = 29 033,01 грн.

Згідно статті 162 Житлового кодексу України, власник квартири зобов`язаний оплачувати всі комунальні платежі вчасно. Згідно ч. 1 ст. 9 Закону «Про житлово-комунальні послуги`споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Цивільні права особа здійснюються та виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ст. ст. 13, 14 ЦК України).

Статтею 13 Конституції України зазначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (ст.ст.7,9), Житлового кодексу України (ст. 162, ст. 64), Закону України «Про теплопостачання» (ст.19), п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 р. № 572 встановлений обов`язок для власника, сплачувати комунальні послуги.

Врахувавши викладене, суд першої інстанції вірно вказав, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження факту надання послуг з централізованого опалення з 01 серпня 2014 року по 31 грудня 2020 року в сумі 22 794,21 грн, і вказані обставини відповідачами не спростовані.

Крім того, судом встановлено наявність заборгованості за послуги з гвп за

вищенаведений період в сумі 29 033,01 грн.

Всього заборгованість складає за період з 01.08.2014 року по 31.12.2020 року в сумі 51 827,22 гривень.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв доводи відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про те, що вони фактично не проживали за адресою надання послуг, пославшись на те, що вони як власники зобов`язані здійснювати оплату послуг з централізованого опалення в силу вимог ст. 322 ЦК України, 162 ЖК України.

Крім того, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення №630 від 21.07.2005, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі, у тому числі, тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Доказів звернення з відповідною заявою до Концерну МТМ і надання останньому офіційного документу на підтвердження факту не проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за місцем реєстрації відповідачі суду не надавали, а отже позивач обґрунтовано здійснював нарахування за послуги із водопостачання на вказаних осіб.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги доводи відповідачів про те, що вони не користуються послугами з гарячого водопостачання, що підтверджується показаннями лічильника.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідачами повірку лічильника гвп здійснено 23 листопада 2021 року , тобто вже після звернення Концерну «Міські теплові мережі» до суду з вказаним позовом.

Судом першої інстанції встановлено, що впродовж 2018 року Концерном «МТМ» проводилась активна інформаційна компанія щодо необхідності проведення періодичної повірки квартирних лічильників гарячої води.

Споживачам послуг Концерну «МТМ», починаючи з грудня 2018 року, у рахунках на сплату комунальних послуг було розміщене попередження про необхідність проведення періодичної повірки квартирних лічильників гарячої води, та роз`яснення, що у разі ігнорування даного попередження квартирний прилад обліку буде знято з абонентського обліку.

Такі рахунки із відповідними попередженнями направлялись і споживачу ОСОБА_7 , містяться в матеріалах справи.

Після попередження у рахунках на сплату житлово-комунальних послуг щодо необхідності здійснення держповірки квартирних (розподільних) приладів обліку та невиконання цих вимог позивачем, її лічильник обліку гарячої води було знято з абонентського обліку з лютого 2019 р., а нарахування за гарячу воду здійснювалися відповідно до норм споживання.

На час виникнення спірних правовідносин правові основи забезпечення єдності вимірювань в Україні визначає Закон України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який регулює відносини, що виникають в процесі провадження метрологічної діяльності, із змінами і доповненнями, внесеними Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22 червня 2017 року № 2119-VIII.

До моменту прийняття Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22 червня 2017 року № 2119-VIII, який набрав чинності 02 серпня 2017 року, частиною четвертою статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» передбачено, що періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі, демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки, результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду, що є власністю фізичних осіб, здійснюється за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло- газо- і водопостачання.

З набранням чинності Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» змінено підходи до обліку комунальних послуг, а також встановлення і обслуговування засобів обліку.

Так, вказаним Законом було внесено зміни до статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та виключено вимогу щодо здійснення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі, демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки, результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб теплову енергію і воду, що є власністю фізичних осіб, за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з тепло- і водопостачання.

При цьому, відповідно до частини 4 статті 17 цього Закону періодична повірка засобів вимірювальної техніки, результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду, проводиться за рахунок внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку, встановлених відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22 червня 2017 року № 2119-VIII.

Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі, демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно пунктів 6 і 10 частини 1 статті 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузол розподільного обліку вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів. Обслуговування вузлів обліку огляд, опломбування/розпломбування, періодична повірка (у тому числі, демонтаж, транспортування та монтаж), ремонт засобів вимірювальної техніки, які є складовою частиною вузла обліку, забезпечення дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності), ремонт та заміна допоміжних засобів вузла обліку, а за згодою власника (співвласників) будівлі також охорона або страхування вузла обліку.

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку/приладів розподілювачів теплової енергії здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювання техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту один раз на 4 роки.

Судом встановлено, що на рахунках про сплату комунальних послуг розміщено попередження про необхідність проведення періодичної повірки квартирних лічильників гарячої води. У разі ігнорування даного попередження квартирний прилад обліку буде знято з абонентського обліку.

Відповідно, повірка лічильників води з 01 січня 2018р. повинна була проводитися за рахунок споживача.

Згідно п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005р., плата за послуги нараховуються згідно з показниками будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання.

Питомі норми споживання питної води у м. Запоріжжі були затверджені рішенням від 01.12.2017 № 768 виконавчого комітету Запорізької міської ради та становлять 0,140 м3 на добу на 1 особу.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги посилання відповідачів на пункти 9, 30, 32 Правил N 630, якими передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, в той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.

На час виникнення спірних правовідносин у цій справі змінилось законодавство, а тому правовідносини врегульовані по-іншому, як вже було наведено вище.

Тобто, спірні правовідносини врегульовані статтею 6 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (набрав чинності 02.08.2017р.), відповідно до якого й була змінена редакція ч. 4 статті 17 ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність», у зв`язку з чим обслуговування та заміна приладів обліку споживача, а також їх періодична повірка, щодо лічильників теплової енергії та води з 02.08.2017р. були покладені на споживача. Повірка інших лічильників, зокрема, електричної енергії та газу залишилась у зобов`язанні та відповідальності суб`єктів господарювання.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності, про яку заявляли відповідачі у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд.

За ч.ч.1,3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається спочатку.

Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Із розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позовної заяви, відомо, що протягом серпня 2014- травня 2017 відповідачі періодично вносили платежі за отримані житлово-комунальні послуги, з вересня 2015 по травень 2017 витрати позивача частково компенсувалися за рахунок субсидії, проте вказані платежі не перевищували суми нарахувань, а отже не переривали перебіг позовної давності.

Законом України від 30.03.2020 № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОУІР-19)»розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу Українидоповнено. зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257.258 цьогоКодексу«продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався Постановами Кабінету Міністрів України та діяв на час звернення Концерном «МТМ» до суду з цим позовом.

Отже, з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в межах позовної давності позивач Концерн «МТМ» має право на стягнення заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення та центрального ГВП, обов`язок сплати якої настав з 12 березня 2017 року.

За таких обставин за вимогами про стягнення заборгованості за період з серпня 2014 по березень 2017 на загальну суму 3 269, 2 грн. позивач пропустив строк позовної давності, а отже визначений судом розмір заборгованості підлягає зменшенню на вказану суму і становить 48 557,6? грн.

За вказаних обставин оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає зміні, з відповідачів у солідарному порядку на користь Концерну «МТМ» підлягає стягненню заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з березня 2017 по грудень 2020 у розмірі 48 557,6? грн., та судовий збір пропорційно частці задоволених позовних вимог по 523, 80 грн. з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . З огляду на те, що відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи і від сплати судового збору звільнена, витрати позивача зі сплати судового збору у розмірі 523,80 підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Керуючись ст..ст. 374,376,376, 381-384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2021 року у цій справі змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_5 ), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_6 ) на користь КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, ) заборгованість за надані послуги за період 01 березня 2017 року по 31 грудня 2020 року в сумі 48 557, 60 грн. (сорок вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят сім гривень 60 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_5 ), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_6 ) на користь КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, ) судовий збір у розмірі по 523, 80 гривень (п`ятсот двадцять три гривні 80 коп.)з кожного.

Компенсувати Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» ( місцезнаходження: м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, ) витрати зі сплати судового збору в сумі 523, 80 гривень (пятсот двадцять три гривні 80 коп.) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий І.В. Кочеткова
Судді А.В. Дашковська

О.М. Кримська