єдиний унікальний номер справи 546/996/21
номер провадження 2/546/81/22
УХВАЛА

20 липня 2022 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Зіненка Ю.В., за участі секретаря судового засідання Гудзенко С.В., представниці позивача Славко Л.М., представниці відповідача Колотій Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Комунального підприємства Решетилівське комунальне підприємство «Водоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання комунальних послуг та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Решетилівського комунального підприємства «Водоканал» про захист прав споживачів, відсутність у відповідача цивільної правоздатності та дієздатності, схиляння позивача до злочину, -

встановив:

У жовтні 2021 року до суду звернувся представник КП Решетилівське КП «Водоканал» з позовною заявою про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору.

01 грудня 2021 року ухвалою суду прийнято до спільного розгляду зустрічний позов та призначене підготовче засідання на 29.12.2021, яке за клопотанням відповідача було відкладене на 16.02.2021.

Підготовче судове засідання було проведено по справі 16 лютого 2022 року, та призначено судове засідання на 24 березня 2022 року, яке за клопотанням відповідача було відкладено на 04 травня 2022 року, а в подальшому на 20 липня 2022 року.

До початку судового засідання 20 липня 2022 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання в якому зазначив, що Решетилівський районний суд Полтавської області та Верховний Суд створені із порушенням чинного законодавства України. Крім того зазначив, що нормативно-правові акти, зокрема, Цивільний процесуальний кодекс України не завірений у порядку, який встановлений законодавством України, а отже, він не набрав чинності у порядку ст. 94 Конституції України і не має статусу чинного закону України. Також вважає, що посвідчення суддів, призначених на посаду вперше, завірені Гербовою печаткою Президента України, замість Великої Державної Печатки України, а тому не мають жодної юридичної сили, а судді, які мають дані посвідчення не мають повноважень діяти від імені держави України, а саме: розглядати справи, виносити рішення «Іменем України». Посилаючись на викладені обставини відповідач ОСОБА_1 просив: 1) зупинити розгляд даної справи, оголосити в засіданні перерву та звернутись до КСУ з конституційним поданням з приводу тлумачення положення частини 2 ст.125 Конституції України стосовно утворення, ліквідації і реорганізації суду окремим законом (наприклад: Верховного суду, Решетилівського районного суду Полтавської області); 2) звернутись до КСУ з конституційним поданням в порядку абзацу другого пункту 1 частини 1 ст.150 Конституції України за роз`ясненням щодо відповідності Конституції України оригіналів нормативно-законодавчих актів не скріплених Великою Державною Печаткою «Про судоустрій і статус суддів»; Цивільного процесуального кодексу України №2447-ІV від 6 липня 2005 року; Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №460-ІХ від 15 січня 2020 року (в редакції 08.02.2020 року); 3) привести у відповідність до ст.20 Конституції України посвідчення всіх суддів Решетилівського районного суду Полтавської області; 4) зупинити розгляд даної справи до отримання завірення належним чином (Великою Державною Печаткою України) документа з назвою «Цивільний процесуальний кодекс України».

Представниця позивача ОСОБА_2 та представниця відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 заперечували проти задоволення вказаного клопотання. оскільки воно не має жодного відношення до даної справи.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши думку учасників справи та дослідивши матеріали справи в межах заявленого клопотання, доходить наступних висновків.

Суд зазначає, що зупинення провадження у справі це тимчасове повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Підстави для зупинення провадження у справі визначені статтями 251, 252 ЦПК України.

Так, відповідно до частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі: 1) смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво; 2) перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції; 3) призначення або заміни законного представника у випадках, передбачених статтею 63 цього Кодексу; 4) надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення; 4-1) звернення обох сторін з клопотанням про зупинення провадження у справі у зв`язку з проведенням медіації; 5) прийняття рішення про врегулювання спору за участю судді; 6) об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно з частиною першою статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках: 1) перебування учасника справи на альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання або на строковій військовій службі; 2) захворювання учасника справи, підтвердженого медичною довідкою, що виключає можливість явки до суду протягом тривалого часу; 3) перебування учасника справи у довгостроковому службовому відрядженні; 4) розшуку відповідача в разі неможливості розгляду справи за його відсутності; 5) призначення судом експертизи; 6) направлення судового доручення щодо збирання доказів у порядку, встановленому статтею 87 цього Кодексу; 8) звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави; 9) прийняття ухвали про тимчасове вилучення доказів державним виконавцем для дослідження судом; 10) перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідач не навів обґрунтованих та переконливих доводів, які б зумовлювали необхідність зупинення провадження у даній справі з підстав визначених законом.

Слід також зазначити, що необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи в стані невизначеності, що свідчить про порушення положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справах «Смірнова проти України» та «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ у справі «Красношапка проти України»).

Крім цього суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.147 Конституції України, Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.

Статтею 50 Закону України «Про Конституційний Суд України» визначено, що формами звернення до Суду є конституційне подання, конституційне звернення, конституційна скарга.

Конституційним поданням є подане до Суду письмове клопотання щодо: 1) визнання акта (його окремих положень) неконституційним; 2) офіційного тлумачення Конституції України (ч.1 ст.51 ЗУ «Про Конституційний Суд України»).

Частиною 1 ст.52 ЗУ «Про Конституційний Суд України» встановлено, що відповідно до Конституції України суб`єктами права на конституційне подання є: Президент України, щонайменше сорок п`ять народних депутатів України, Верховний Суд, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Верховна Рада Автономної Республіки Крим.

Таким чином, суд за клопотанням особи не є належним суб`єктом на звернення до Конституційного Суду України із конституційним поданням.

При цьому суд зазначає, що належною формою звернення особи до Конституційного Суду України із питанням щодо відповідності Конституції України інших законів України є конституційна скарга.

Конституційною скаргою є подане до Суду письмове клопотання щодо перевірки на відповідність Конституції України (конституційність) закону України (його окремих положень), що застосований в остаточному судовому рішенні у справі суб`єкта права на конституційну скаргу (ч.1 ст.55 ЗУ «Про Конституційний Суд України»).

Суб`єктом права на конституційну скаргу є особа, яка вважає, що застосований в остаточному судовому рішенні в її справі закон України (його окремі положення) суперечить Конституції України. До суб`єктів права на конституційну скаргу не належать юридичні особи публічного права (ч.1 ст.56 ЗУ «Про Конституційний Суд України»).

Таким чином, особа наділена правом самостійно звернутися до Конституційного Суду України із відповідною скаргою щодо невідповідності Конституції України закону України (його окремих положень), що застосований в остаточному судовому рішенні. При цьому, суди не є суб`єктами звернення до Конституційного Суду України із конституційною скаргою, так як є юридичними особами публічного права.

Особа не позбавлена права оскаржувати рішення суду в порядку апеляційного та касаційного судочинства з приводу незаконності і (або) необґрунтованості рішення, неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, клопотання відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 про зупинення провадження по справі, звернення до Конституційного Суду України з конституційним поданням та приведення у відповідність посвідчення всіх суддів Решетилівського районного суду Полтавської області не підлягає до задоволення.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 251, 252, 260, 261 ЦПК України, суд,-

постановив:

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про зупинення провадження у цивільній справі за позовом Комунального підприємства Решетилівське комунальне підприємство «Водоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання комунальних послуг та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Решетилівського комунального підприємства «Водоканал» про захист прав споживачів, відсутність у відповідача цивільної правоздатності та дієздатності, схиляння позивача до злочину, звернення до Конституційного Суду України з конституційним поданням та приведення у відповідність посвідчення всіх суддів Решетилівського районного суду Полтавської області відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Ю.В. Зіненко