Справа № 368/1297/20
Рішення

Іменем України

"20" червня 2022 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Іванюти Т.Є.

при секретарі Вареник О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кагарлику справу за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Стайківської сільської ради ( в особі Ржищівської міької ради), Міністерства енергетики України, 3 особа АТ «Укртрансгаз», ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

встановив :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що він з 2000 року проживає у житловому будинку у АДРЕСА_1 . У вказаний будинок позивач був заселений як у службове приміщення на підставі ордеру №01 від 26.10.2000 року, що був виданий Стайківською сільською радою.

Разом з позивачем у будинок також вселилися члени його сім`ї ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Також з моменту народження дочка ОСОБА_2 проживала у вказаному будинку.

Рішенням Стайківської сільської ради №06 від 03.05.3018 р. житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_2 був виключений з числа службових.

Рішенням Стайківської сільської ради №07 від 14.04.2017 р. було надано згоду на безоплатне прийняття до комунальної власності Стайківської сільської ради житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_2 був виключений з числа службових.

Однак, до комунальної власності Стайківської сільської ради житловий будинок переданий не був, у зв`язку з чим, позивачі не змогли скористатись своїм право на приватизації та приватизувати житловий будинок згідно рішення Стайківської сільської ради №04 від 05.02.2019 р.

На даний час позивачі не можуть отримувати у власність житловий будинок шляхом безкоштовної приватизації, оскільки житловий будинок не переданий до комунальної власності Стайківської сільської ради.

На сьогоднішній день позивачі продовжують проживати у вказаному будинку. Добросовісно та безперервно володіють та відкрито користуються даним нерухомим майном, доглядають за будинком та утримують його. Позивач ОСОБА_1 сплачує комунальні платежі за будинок, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонт, здійснив добудову господарських споруд.

А тому, просять визнати право власності на будинок на набувальною давністю.

Представник позивачів та позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримали.

Представник відповідача Стайківської сільської ради ( в особі Ржищівської міської ради) в судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи. Надіслав заяву в якій просить слухати справу у їхню відсутність.

Представник відповідача Міністерства енергетики України в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та пояснив суду, що позивач був заселений у спірний житловий будинок, як у службове приміщення державної власності на підставі ордеру від 26.10.2000 №01, що був виданий Стайківською сільською радою. Однак, до комунальної власності житловий будинок переданий не був, у зв`язку з чим, позивачі не змогли скористатися правом на приватизацію та приватизувати житловий будинок. Тобто, позивач був обізнаний про власника на спірний житловий будинок, а саме, що майно перебуває у державній власновті. Тому, в даному випадку не можна вважати володіння нерухомим майном, а саме житловим будинком, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , на який позивачі просять визнати право власності в порядку набувальної давності, добросовісним.

Представник третьої особи АТ «Укртрансгаз» в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та пояснив суду, що спірний будинок на даний час перебуває в державній власності та знаходиться в господарському віданні ТОВ «Оператор Газотранспортної системи України». Фактично, Держава не відмовлялася від спірного майна, увесь час була його власником, що унеможливлює добросовісне набуття відповідачами цього майна. А тому, враховуючи те, що спірне майно є державною власністю, відсутні правові підстави для визнання права власності відповідачів на будинок за набувальною давністю.

Представник третьої особи ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та пояснив суду, що відповідно п. 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.12.2019 № 3011 «Про видачу ліцензії з транспортування природного тазу ТОВ «Оператор ГТС України», видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з транспортування природного газу ТОВ «Оператор ГТС України».

Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (державний інвентарний номер - ) обліковується на балансі ТОВ «Оператора ГТС України»

Зазначений будинок був переданий ТОВ «Оператора ГТС України» на праві господарського відання відповідно до Договору № 13010-05/197 про передачу на праві господарського відання державного майна, що перебуває в державній власності та використовується у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 21.11.2019, який укладено між Міністерством Фінансів України (Уповноважений орган) та ТОВ «Оператор ГТС України» (користувач).

Відповідно до пункту 3.1 Договору, Власник - держава Україна, в особі Уповноваженого органу, передає користувачу майно на праві господарського відання, з метою здійснення користувачем функцій оператора ГТС відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» та Директиви 2009/73/ЄС.

Пунктом 3.3. Договору встановлено, що строк на який передається майно на праві господарського відання становить -15 років.

Між АТ «Укртрансгаз» та ТОВ «Оператор ГТС України» був укладений Акт приймання - передачі від 01.01.2020, відповідно до якого ТОВ «Оператор ГТС України» передано державне майно, що використовується у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами (об`єкт передачі), в тому числі житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (державний інвентарний номер - ).

Згідно Витягів № 217417322 та №217419098 від 23.07.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником будинку є держава Україна в особі уповноваженого органу управління - Міністерство фінансів України, користувач - ТОВ «Оператор ГТС України», правовий режим майна - право господарського відання, додаткові відомості - строк на який передається майно, становить 15 років.

Відповідно до п. 5.9 Договору, користувач не має права відчужувати майно і не має права передавати всі або частину своїх прав чи право вимоги за цим договором будь-якій третій особі.

Згідно ч. 3 ст. 136 Господарського кодексу України, у випадках, визначених Законом України "Про трубопровідний транспорт", з метою створення оператора газотранспортної системи держава через уповноважених суб`єктів управління об`єктами державної власності на підставі договору може передавати суб`єкту господарювання об`єкти державної власності на праві господарського відання без права їх відчуження.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про трубопровідний транспорт» відчуження основних фондів, що є об`єктами державної власності, акцій та часток у статутному капіталі державних підприємств, що провадять діяльність з транспортування магістральними трубопроводами і зберігання у підземних газосховищах, а також підприємств, установ, організацій, утворених внаслідок їх реорганізації, передача їх з балансу на баланс, у концесію, оренду, лізинг, заставу, управління, до статутного фонду інших юридичних осіб, вчинення інших правочинів, що можуть призвести до відчуження основних фондів, акцій та часток у статутному капіталі цих підприємств, а також основних фондів, що є об`єктами державної власності, та акцій Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", дочірніх та заснованих нею підприємств, забороняється, крім випадків, коли результатом таких дій є: передача основних фондів, акцій та часток у статутному капіталі таких підприємств виключно бюджетній установі, державному підприємству або акціонерному товариству, 100 відсотків акцій якого перебуває в державній власності України; створення державних підприємств або акціонерних товариств, 100 відсотків акцій та часток у статутному капіталі яких перебуває в державній власності України.

Таким чином, в силу приписів зазначених вище Законів України та Договору ТОВ «Оператор ГТС України» не має права будь-яким чином відчужувати спірний будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

ТОВ «Оператор ГТС України» зверталось до Міністерства Фінансів України листом №ТОВВИХ-20-6619 від 11.06.2020 року «Стосовно передачі об`єктів житлового фонду, які перебувають на балансі Товариства у комунальну власність», на що була отримана відповідь лист №47010-06/1-7/20823 від 10.07.2020 року про заборону відчуження основних фондів відповідно до розпорядження КМУ від 15.11.2019 №1087-р та ст.7 ЗУ «Про трубопровідний транспорт». Копія листа додається. Відповідно до даних, зазначених в позовній заяві, Позивач з 2000 року проживає у житловому будинку разом зі всіма членами своєї родини (Позивачами) за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак, на той час, даний житловий будинок кваліфікувався як службове приміщення, та був наданий Позивачу на підставі ордеру №01 від 26.10.2000. що виданий Стайківською сільською радою.

03.05.2018 рішенням Стайківськоїсільської ради №06 від 03.05.2018, спірний житловий будинок був виключений з числа службових.

Позивачі також зазначають, що даний будинок не було прийнято до комунальної власності Стайківської сільської ради, а тому вони на даний час позбавлені можливості у встановленому законом порядку приватизувати спірний житловий будинок у якому проживають, тому, з метою захисту свої прав, Позивачі звернулися до суду з позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Проте, ТОВ «Оператор ГТС України» не погоджується з аргументами, викладеними в позовній заяві, вважає їх не законними, безпідставними та такими, що підлягають спростуванню з огляду на наступне.

Аналізуючи позовну заяву, ТОВ «Оператор ГТС України» приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача ґрунтуються виключно на нібито наявних підставах визнання права власності за набувальною давністю, враховуючи положення ст. 334 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), про що позивачем був сформований наступний висновок в своїй позовній заяві.

Оскільки Позивачі протягом більше десяти років відкрито безперервно володіють будинком, за Позивачами може бути визнано право власності на будинок за набувальної давністю згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України»

ТОВ «Оператор ГТС України» вважає дану аргументацію та в цілому позовні вимоги Позивача необґрунтованими та недоведеними належними та допустимими доказами, а тому є всі підстави для залишення даної позовної заяви без задоволення з урахуванням наступного.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно Позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. (Аналогічна позиція і висновки викладені в Постанові Верховного Суду (Касаційний цивільний суд) від 18.12.2019 по справі № 645/2540/17-ц, 61-4840св19)

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено остаточний висновок, що умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння ним без правової підстав; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду.

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Перш за все, Верховний суд, аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, виходив з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Даний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц.

Враховуючи вищенаведене, ТОВ «Оператор ГТС України» звертає увагу Суду на наведені вище доводи та факти відносно правового статусу нерухомого майна про яке йде мова в позовній заяві, враховуючи той факт, що дане майно, як вже будо зазначено ТОВ «Оператор ГТС України» вище, належить державі Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав (ДРРГТ) на нерухоме майно № 217419098 від 23.07.2020 року, передане ТОВ «Оператор ГТС України» виключно на праві господарського відання, що використовується у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

Крім того, сам по собі факт проживання позивача у спірному житловому будинку, утримання його в належному стані та здійснення оплати за житлово-комунальні послуги не є

підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю (Аналогічний висновок викладений в Постанові Верховного Суду (Касаційний цивільний суд) від 07.11.2019

№683/1795/17).

Підсумовуючи все вищевикладене, беручи до уваги вищенаведені висновки Верховного

Суду, а також на підставі наявних обставин по даній судовій справі, що підтверджуються наявними та наданими доказами, ТОВ «Оператор ГТС України» доводить до відома Суду, що: Позивачу було відомо хто є власником даного нерухомого майна, що виключає обставини добросовісного володіння спірним нерухомим майном;

- Позивач проживає в даному будинку за волею власника такого майна; сам по собі факт проживання Позивача у спірній будівлі, утримання її в належному стані та здійснення оплати за житлово-комунальні послуги не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю.

Зазначене повністю спростовує право Позивача на набуття зазначеного майна у власність за

набувальною давністю, враховуючи відсутність та недоведеність Позивачем всіх необхідних та

зазначених вище умов у сукупності, які в силу висновків Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 є обов`язковими передумовами для можливості реалізації набуття права власності за набувальною давністю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що він з 2000 року проживає у житловому будинку у АДРЕСА_1 . У вказаний будинок позивач був заселений як у службове приміщення на підставі ордеру №01 від 26.10.2000 року, що був виданий Стайківською сільською радою.

Разом з ОСОБА_1 у вказаний житловий будинок вселилися члени його сім`ї ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Також, з моменту народження дочка ОСОБА_2 проживала у вищевказаному будинку разом з батьками і братом.

Рішенням Стайківської сільської ради №06 від 03.05.3018 р. житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_2 був виключений з числа службових.

Рішенням Стайківської сільської ради №07 від 14.04.2017 р. було надано згоду на безоплатне прийняття до комунальної власності Стайківської сільської ради житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_2 був виключений з числа службових.

Однак, до комунальної власності Стайківської сільської ради житловий будинок переданий не був, у зв`язку з чим, Позивачі не змоги скористатись своїм право на приватизації та приватизувати житловий будинок згідно рішення Стайківської сільської ради №04 від 05.02.2019 р. ..

Позивач ОСОБА_1 особисто та через інших осіб звертався до різних організацій та органів, з метою вирішення питання приватизації житлового будинку* в якому він та його сім`я проживають. Проте, на сьогоднішній день питання передачі житлового будинку до комунальної власності Стайківської сільської ради та його приватизації Позивачами так і не вирішено.

Як було зазначено вище, у житловому будинку по АДРЕСА_2 Позивач ОСОБА_1 , його дружина та син проживають з 2000 року, а менша дочка з 2004 року, що підтверджується довідками Стайківської сільської ради. ,

Згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим, майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Ураховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно (ч. 4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 1 січня 2011 року.

Відповідно до довідки Стайківської сільської ради №914 від 10.11.2020 р. Позивачі зареєстровані та проживають в АДРЕСА_2 з 2000 року та 2005 року. Крім, цього, факт проживання Позивачів у вищевказаному будинку більше десяти років можуть підтвердити свідки,

На даний час Позивачі не можуть отримувати у власність житловий будинок шляхом безкоштовної приватизації, оскільки житловий будинок не переданий до комунальної власності Стайківської сільської ради.

На сьогоднішній день Позивачі продовжують проживати у вказаному будинку. Добросовісно та безперервно володіють та відкрито користуються даним нерухомим майном, доглядають за будинком та утримують його. Позивач ОСОБА_1 сплачує комунальні платежі за будинок, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонт, здійснив добудову господарських споруд.

Позивачі неодноразово звертались до Стайківської сільської ради, інших органів та організацій з метою вирішення питання про передачу Позивачам у власність будинку, яким вони користується та в якому проживають. Проте, в Стайківській сільській раді повідомляли Позивачам, що житловий будинок не знаходиться на балансі сільської ради.

Отже, є всі підстави вважати, що якщо власник майна або його правонаступники, тривалий час не виявляли наміру визнати річ своєю, то вони погодились з її втратою, слід визнати цю річ власністю фактичного добросовісного володільця. Тобто інститут набувальної давності захищає права теперішнього володільця проти попереднього.

Оскільки Позивачі протягом більше десяти років відкрито, безперервно володіють будинком за Позивачами може бути визнано право власності на будинок за набувальною давністю згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України. ;

Згідно ч. 4 ст. 344 Цивільного кодексу України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України., право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконністю набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень: і протиправних посягань.

Враховуючи те, що Позивачі протягом вже більше десяти років користуються житловим будинком відповідно до вищезазначених норм Цивільного кодексу України такий будинок може бути визнаний їх власністю.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним; якщо особа при заволодіти чужим, майном не знала і не могла знати про відсутність,у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна а її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісшш володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давністьме переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якіцо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до: часу свого володіння увесь час, протягом якого цим:майном володіла особа; чиїм спадкоємцем, (правонаступником) вона є. (частина друга статті 344 ЦК).

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно; яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна; або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під. час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду .з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку надувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Дане стверджується копіями рішення про надання службового приміщення, ордерів, довідок сільської ради, рішень сільської ради, технічного паспорту на житловий будинок, акту виконаних робіт, листа АТ Укртрансгаз, листа Мінереговугілля, листа ТОВ «Оператора газотранспортної системи України, листа Міненергетики.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно (Витяг від 23.07.2020 р.), право державної власності було зареєстровано 16.07.2020 р., на підставі акту прийому-передачі нерухомого майна від 01.01.2020 р. та Розпорядження КМУ № 1087-р від 15.11.2019 р. Тобто, згідно наявних в матеріалах справи даних, право державної власності виникло 16.07.2020 р.

Суд звертає увагу на те, що відповідачі та третя особи не надали суду докаказів того, що право власності належало державі до 16.07.2020 р. А отже, суд приходить до висновку, що відповідачами та третіми особами не доведено належність спірного будинку державі до 16.07.2020 р.

При цьому, право позивачів на визнання права власності на житловий будинок виникло до 16.07.2020 р., а саме в 2010 році.

Також виходячи з практики ВС щодо ефективного способу захисту права, суд визнає обраний позивачами спосіб захисту ефективним та таким, що захистить права позивачів.

А тому, суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 добросовісними володільцями житлового будинку АДРЕСА_1 .; визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , право власності за кожним на ј частину житлового будинку (загального площею 96,9 кв. м., житловою площею 50,6 кв. м., допоміжною площею 46,3 кв. м.) з господарськими будівлями та спорудами ( альтанка під літ.Б, сарай під літ.В, погріб під будівлею сараю під літ.В, гараж під літ. в1, вбиральня під літ.Г, Ѕ колодязя під літ. L, ворота під літ. h1, огорожа під літ. h, хвіртка під літ.h2, ганок під літ. N), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 10, 89, 259, 263, 264, 265, 268ЦПК України, ст.. 328, 344 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд,-

в и р і ш и в :

Позовну заяву задоволити.

Визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 добросовісними володільцями житлового будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , право власності за кожним на ј частину житлового будинку (загального площею 96,9 кв. м., житловою площею 50,6 кв. м., допоміжною площею 46,3 кв. м.) з господарськими будівлями та спорудами ( альтанка під літ.Б, сарай під літ.В, погріб під будівлею сараю під літ.В, гараж під літ. в1, вбиральня під літ.Г,, Ѕ колодязя під літ. L, ворота під літ. h1, огорожа під літ. h, хвіртка під літ.h2, ганок під літ. N), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Рішення суду набуває законної сили відповідно до ст.. 273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом 30 днів. Повний текст рішення виготовлено 21.06.2022 року.

Суддя: Т.Є. Іванюта.