ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/1099/22 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Бєлки В.Ю.

за участю секретаря судового засідання Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2013 року за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості по кредиту,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2012 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості по кредиту.

В обґрунтування вимог посилався на те, що згідно кредитного договору відповідач отримав кредит у розмір 133 067,00 доларів США, зі сплатою відсотків.

В забезпечення виконання договірних відносин був укладений договір іпотеки.

Зобов`язання по кредиту відповідач не виконав.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, за ціною, визначеною незалежним експертом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, та за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставного майна, у встановленому законом порядку, та за рахунок коштів, отриманих від реалізації іпотеки задовольнити вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 1 978 585,74 грн та стягнути судовий збір.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2013 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/17-46/241-55 від 23.05.2007 року в розмірі 1 978 585,74 гривень, що складається із: заборгованості за кредитом 1 061 615,81 грн, за відсотками 674 311,96 грн, пеня за несвоєчасну сплату кредиту 130 712,71 грн, пеня за несвоєчасну сплату відсотків 111 945,28 грн, звернути стягнення на жилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Задачиною Н.В., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 23.05.2007 року за №3203, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 23.05.2007 року, шляхом продажу зазначеного майна на прилюдних торгах у межах виконавчого провадження, за ціною, визначеною незалежним експертом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, та за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставного майна, у встановленому законом порядку задоволено у повному обсязі вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в загальній сумі 1 978 585,74 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суму витрат на сплату судового збору у розмірі 3219,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , яка не була залучена до участі у справі, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким залиши позов без задоволення.

АТ «Райффайзен Банк» надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище нормам процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено, що 23 травня 2007 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_2 був укладений договір № 014/17-46/241-55.

На виконання даного договору відповідач отримав кредит в сумі 133 067,00 доларів США, строком до 22.05.2027 року.

За користування кредитом, згідно умов договору було встановлено плату у розмірі 12,85 % річних, які повинні сплачуватися щомісячно.

В забезпечення виконання зобов`язання по кредитному договору було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір від 23.05.2007 року між позивачем- іпотекодержателем та майновими поручителем ОСОБА_2 .

Предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно, а саме: житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 .

Свої зобов`язання за кредитним договором № 014/17-46/241-55 від 23.05.2007 року відповідач не виконав, а саме своєчасно не погасив суму кредиту та відсотки по ньому.

26 квітня 2012 року банк направив відповідачу досудову вимогу про погашення боргу, яка залишена без відповіді.

Згідно наданого розрахунку, станом на 6 липня 2012 року загальна заборгованість по кредитному договору № 014/17-46/241-55 складає 1 978 585,74 грн. З них заборгованість за кредитом 1 061 615,81 грн., за відсотками 674 311,96 гривень, пеня за несвоєчасну сплату кредиту 130 712,71 грн., пеня за несвоєчасну сплату відсотків 111 945,28 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами, що їх регулюють.

Так, положеннями частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов`язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За приписами ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" також передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки або шляхом проведення прилюдних торгів або шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку".

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що вона є іпотекодавцем та покупцем майна, що в подальшому було передано іпотеку банку.

Проте, вказане твердження скаржника спростовується матеріалами справи, умовами договору іпотеки від 23.05.2007 року та договору купівлі-продажу від 23.05.2007 року, (в яких в якості покупця і іпотекодавця вказаний виключно ОСОБА_2 .

Колегією суддів встановлено з наявних в матеріалах справи доказів, що ОСОБА_1 не вказана в якості сторони ні в договорі-купівлі продажу нерухомого майна від 23.05.2007 року, ні в договорі іпотеки від 23.05.2007 року.

У вказаних договорах покупцем майна і іпотекодавцем виступає виключно ОСОБА_2 .

Таким чином, суд першої інстанції вірно визначив учасників спору з огляду на сторін вищенаведених договорів.

Серед іншого, в апеляційній скарзі скаржник посилається на не залучення до участі у справі ОСОБА_3 .

Вказані посилання колегією суддів оцінюються критично, оскільки нерухоме майно ОСОБА_3 не є предметом іпотеки і звернення стягнення на майно ОСОБА_2 жодним чином не впливає на право власності ОСОБА_3 .

В договорі купівлі-продажу від 23.05.2007 року (п.1.1) та в договорі іпотеки від 23.05.2007 року (п.1.2) чітко розмежоване право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є окремими предметами нерухомості, та визначено технічні характеристики майна, на яке набуває право власності саме ОСОБА_2 і яке виступає предметом іпотеки.

Наявність невиконаного виконавчого напису, що є позасудовим способом захисту та за яким відсутнє відкрите виконавче провадження, не є перешкодою для звернення іпотекодержателя до суду за судовим захистом свого порушеного права

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає % посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача.

Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.

Існування виконавчого напису за умови його невиконання не перешкоджає зверненню стягнення на предмет іпотеки у судовому порядку, оскільки право вибору способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю.

При цьому, наявність виконавчого напису без його виконання не припиняє дію договору іпотеки, а застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням та спрямоване на захист прав та інтересів кредитора.

З огляду на наведене колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України, дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2013 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 липня 2022 року.

Головуючий

Судді: