Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Слободянюк А.В., розглянувши в приміщенні суду в м.Києві за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мілетич О.О. (а.с.4), звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказана квартира належить позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору дарування від 02 листопада 2004 року. З відповідачкою ОСОБА_2 проживали у квартирі АДРЕСА_1 однією сім`єю у шлюбі до 2014 року. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 березня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Позивач вказує, що відповідачка зареєстрована у квартирі, але з 2014 року змінила місце проживання, виїхавши з квартири; на даний час позивач проживає у своїй квартири з членами своєї нової сім`ї - у 2019 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 . Реєстрація відповідачки у вказаній квартирі, впливає на розрахунки, які надаються для споживання комунальних послуг. Позивач, посилаючись на положення ст.406 ЦК України, просить суд задовольнити позовні вимоги, визнавши відповідачку такою, що втратила право користування спірною квартиру.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2022 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки (а.с.31,32).

У встановлений судом строк відповідачка ОСОБА_2 відзив на позов не подала. Конверт з ухвалою про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками, що направлявся судом за адресою місця реєстрації відповідачка (а.с.30), повернувся до суду без вручення з відміткою «Укрпошти» про причини повернення - «Адресат відсутній за вказаною адресою».

Судом розміщено оголошення про розгляд справи на офіційному веб-порталі судової влади України а мережі інтернет (а.с.35).

Згідно з положеннями частини сьомої та восьмої статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд його справи судом, процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористався.

Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.

За матеріалами справи позивачу ОСОБА_1 відповідно до договору дарування від 02 листопада 2004 року, зареєстрованому в реєстрі за № 3982, належить на праві власності кв. АДРЕСА_1 . Відповідно до копії витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів та реєстраційному посвідчення Київського міського бюро технічної документації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, право власності на вказану квартиру зареєстровано 02 листопада 2004 року (а.с.10-12).

Відповідно до рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 березня 2015 року (справа № 755/3309/15-ц), шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , в якому вони перебували з 2003 року, розірвано (а.с.18).

Позивач надав суду свідоцтво про шлюб, з якого вбачається, що він 23 червня 2019 року уклав шлюб з ОСОБА_3 , актовий запис № 4 Виконавчого комітету Мотовилівської сільської ради Фастівського районну Київської області (а.с.15).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи відділу з питань реєстрації місця проживання /перебування фізичних осіб відділу з питань реєстрації місця проживання особи Дніпровської РДА № 85630652 від 26 жовтня 2022 року відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 07 жовтня 2003 року (а.с.30).

За матеріалами справи складено акти від 20 серпня 2019 року, 19 травня 2022 року та 23 вересня 2022 року про те, що відповідачка ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі з 2014 року (а.с.20-22).

Також відповідно до листа Дніпровського УП ГУ НПУ у м. Києві від 23 вересня 2022 року № 7553/125/50/01-2022, у період з 01 січня 2022 року по 21 вересня 2022 року громадяни із зверненнями, в яких указувались анкетні дані громадянина ОСОБА_1 , до Дніпровського управління поліції ГУ НПУ у м. Києві не звертались (а.с. 26).

Статтею1Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №№ 1,2,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріпляє право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно положення ст.ст.319,321 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, право власності є непорушним.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до положення ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до положення ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як роз`яснено п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 07.02.2014 за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК.

З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Судом встановлено, що відповідач була зареєстрована у квартирі, як член сім`ї власника житла, на даний момент шлюб між сторонами розірвано.

Судом також встановлено, що право користування відповідача квартирою було нерозривно пов`язано з правом власності на зазначену квартиру ОСОБА_1 , членом сім`ї якого вона була.

Останніх вісім років відповідач не проживає в кв. АДРЕСА_1 , не несе витрат на утримання житла, житло залишила добровільно, не веде спільне господарство з позивачем.

Будь-яких доказів про те, що у відповідача існують перешкоди у користуванні спірною квартирою, суду не надано.

Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, обставини, зазначені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим він підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.319,321,386,405 ЦК України, ст.ст.12, 13, 78, 81, 259, 261, 265, 279, ЦПК України,суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасника розгляду справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ).

Повний текст рішення складено 23 грудня 2022 року.

Суддя А.В.Слободянюк