Справа № 944/3893/21
Провадження №2/944/347/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2022 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Поворозника Д.Б.,

за участю секретаря судового засідання Мельник Є.Є.,

представника позивача Зозулі А.В. ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Яворові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

23 липня 2021 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від шлюбу з яким у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 . Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 26 листопада 2015 року шлюб між ними було розірвано. При цьому, ще з 01 липня 2015 року шлюбні відносини між ними припинилися, вони з відповідачем стали проживати окремо, з того часу вони не бачаться та не спілкуються. Причиною розлучення було те, що відповідач зловживав алкогольними напоями, часто вчиняв домашнє насильство щодо неї та дитини. Їй відомо, що відповідач проходив курс лікування від алкогольної залежності. Після припинення шлюбу з ОСОБА_2 вона стала проживати в цивільному шлюбі з іншим чоловіком. Син проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач із дитиною зв`язку не підтримує, участі у вихованні сина не бере, життям, здоров`ям та розвитком дитини не цікавиться, за весь цей час не виявив бажання бачитись з дитиною та фактично ухилився від виконання своїх обов`язків. За весь час окремого проживання відповідач жодного разу не привітав сина з днем народження, з днем Святого Миколая, чи з приводу якогось іншого свята, жодного разу не був у навчальному закладі, де навчається дитина. Згідно з рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 04 листопада 2015 року з відповідача було присуджено стягувати аліменти її користь на утримання сина в розмірі 700,00 грн на місяць. Виконавчий лист у даній справі нею був поданий до примусового виконання 05 листопада 2019 року, а 06 листопада 2019 року було відкрито виконавче провадження. Впродовж всього цього періоду відповідач аліментів не сплачував, заборгованість по аліментах сплатив лише у травні 2021 року для можливості виїзду за кордон, оскільки була винесена постанова про заборону виїзду йому за кордон. У зв`язку з цим просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 липня 2021 року головуючи суддею визначено Карпин І.М.

Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області Карпин І.М. від 02 вересня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального провадження та призначено підготовче судове засідання.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 грудня 2021 року головуючим суддею визначено Поворозника Д.Б.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 29 червня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні наведеним в позовній заяві, просила позов задовольнити. Додатково зазначила, що після розірвання шлюбу у 2015 році відповідач життям, здоров`ям та вихованням сина не цікавиться, аліменти на його утримання не платив. Хоч і проживає по сусідству та мав можливість навідувати сина, навпаки з сином на вулиці не вітається та уникає спілкування. На даний час також не спілкується з сином.

Представник позивача ОСОБА_3 адвокат Зозуля А.В. в судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки підтримав, дав пояснення аналогічні позовній заяві, пояснив, що після розірвання шлюбу відповідач став проживати окремо, з цього часу життям та здоров`ям дитини не цікавиться, не проявляє спроб та ініціативи побачитись з дитиною, поспілкувався лише, коли позивач ініціювала позов про позбавлення батьківських прав.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_3 заперечив, просив у задоволенні позову відмовити.

Пояснив, що з 2015 року не проживає разом з сином і не бере участі у його вихованні, оскільки в період з 2015 до 2019 року лікувався від алкогольної залежності в клініці поблизу м. Трускавець. На лікування пішов добровільно, оскільки хотів змінити своє життя. Не пам`ятає точних дат, коли проходив курси лікування. Лікувався з перервами, бував вдома, виїжджав за кордон. Після цього він проявив ініціативу щодо побачень з дитиною. З цього приводу на початку 2022 року звертався в орган опіки та піклування для призначення графіку побачень з дитиною і такий графік було встановлено. Однак син жодного разу не приходив на зустрічі, він неодноразово сам приходив до під`їзду та чекав, однак син не виходив до нього. Одного разу син з балкону будинку сказав, що не хоче з ним спілкуватись, більше одного разу до нього не виходив і нічого не казав. Додому до сина він не приходив, оскільки колишня дружина проживає з іншим чоловіком і він не хотів, щоб виникали конфлікти. До школи чи до інших закладів, де син навчається і проводить час, він також не приходив, оскільки хотів спочатку налагодити з ним контакт і стосунки під час побачень, а вже потім брати повноцінну участь у вихованні сина. Не було таких випадків, що він бачив сина на вулиці і уникав розмови з ним, чи вдавав, що не бачить. Він не має контактного номера телефону позивача і сина, а також спільних знайомих, щоб дізнатись номер телефону. Він два рази бачив сина на вулиці, однак той уникав з ним спілкування та вдавав, що не бачить його. На першому засіданні органу опіки та піклування син виявив бажання зустрічатися, однак на даний час з незрозумілих причин не хоче. Він думає, що це вплив позивачки. Аліменти на утримання сина він сплачує з травня 2021 року, тоді погасив заборгованість, яка виникла в зв`язку з тим, що він ніде не працював і не мав доходу. Орган опіки і піклування надав йому час та можливість виправити ситуацію, налагодити стосунки із сином, але син та позивачка не хочуть цього і жодним чином не сприяють. Вважає, що можливо налагодити його стосунки із сином, потрібно трохи часу, однак що конкретно можна зробити на даний час він не знає.

Представник третьої особи Новояворівської міської ради в судовому засіданні пояснив, що 18 квітня 2022 року відбулось засідання комісії щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , на якому були присутні сторони, а також дитина. На цій комісії неповнолітній ОСОБА_4 не заперечував щодо побачень з батьком. Пізніше відповідач подав заяву про встановлення графіку побачень із сином, проте на цій комісії уже дитина не виявила бажання бачитись з батьком. 02 серпня 2022 року відбулось засідання комісії, на якому була присутня позивач разом з сином, відповідача уже не було. Також на комісії позивач ствердила, що відповідач приходив до сина, однак той не виходив. Також представник третьої особи пояснив, що він був в присутній на усіх засіданнях комісії, на яких з`ясовувалась думка дитини, яка повідомила, що з батьком була усна домовленість про зустрічі, однак коли той не прийшов, він далі не захотів з ним надалі спілкуватися. На засіданні за дитину говорила його мама, дитина переважно відповідала на питання так або ні. На думку комісії, відповідач умисно не ухилявся від виконання батьківських обов`язків, намагався налагодити зв`язок.

В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_4 , в присутності психолога ОСОБА_5 , пояснив, що проживає з мамою і її чоловіком ОСОБА_6 приблизно 7-8 років. ОСОБА_2 є його батьком, який з ними не проживає протягом цих 7-8 років. Батька він не бачив взагалі і не спілкував з ним чотири роки. Зі слів мами, до неї він також не телефонував. 3-4 роки тому батько зателефонував до мами, щоб запитати як у нього справи, мама дала телефон йому і вони нетривалий час поспілкувались, батько запитував його про загальні речі, він відповідав. Після цього він взагалі не спілкувався з батьком приблизно 1-2 роки. Приблизно два роки тому батько зустрів його на вулиці, коли він грався з друзями, підійшов і хотів поспілкуватися, однак він не захотів. З цього часу вони не спілкувалися, батько до нього не телефонував, мама казала, що до неї теж. Він був присутній на всіх засіданнях комісії міської ради, їх було чотири, на яких вирішувалось питання позбавлення батька батьківських прав, приходив з мамою. Батько був присутній на всіх засіданнях крім одного, оскільки був на роботі. Під час засідань комісії він з батьком не спілкувався. На засіданні на запитання членів комісії він пояснив, що не хоче бачитися і спілкуватися з батьком, оскільки той тривалий час не цікавився і ним і не спілкувався, тому він ображений на батька. Так, після одного із засідань комісії в квітні чи травні, він сказав, що хоче спробувати поспілкуватись з батьком, думав, що він змінився, попросив, що той прийшов до нього на свято Великодня, однак він не прийшов, не знає з яких причин, батько казав, що він боявся прийти. Після цього випадку він більше не хоче з ним спілкуватись і зустрічатись. Одного разу, після першого засідання комісії, мама сказала йому спробувати поспілкуватись з батьком, він відповів, що не хоче, після того мама більше не пропонувала йому цього, каже, щоб він сам вирішував. Не було таких випадків, щоб батько приходив до нього, а мама не пускала його. Він сам одного разу вигнав батька, коли той прийшов до нього в день побачення, визначений міською радою, , сказавши, що не хоче спілкуватись з ним. Останнім часом він неодноразово випадково зустрічав батька на вулиці, а також бачив у вікні його квартири, однак той не підходить до нього та відходить від вікна. В школу батько до нього жодного разу не приходив, подарунків не дарував і не передавав. Він категорично не хоче спілкуватись з батьком, нічого не змінить його думку. Хоче, що ОСОБА_2 позбавили батьківських прав. При цьому, він розуміє так, що у випадку позбавлення його батьківських прав, той не буде його батьком по документах, не зможе до нього підійти, буде вважатись чужою людиною. Також зазначив, що раніше батько не хотів давати дозвіл на його виїзд за кордон, можливо, пізніше виникне потреба терміново їхати з України, тому можуть знову виникнути проблеми з дозволом. Для нього немає значення щоб батько був записаний в його документах , оскільки він не вважає його батьком, в нього є вітчим, з яким у нього стосунки як з батьком.

Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, представника третьої особи, думку дитини, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Суд встановив, що сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірвано рішення Яворівського районного суду Львівської області від 26 листопада 2015 року.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_1 , виданим 19 липня 2008 року Любинською сільською радою Яворівського району Львівської області.

Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої Виконавчим комітетом Яворівської міської ради Яворівського району Львівської області №547 від 21 липня 2021 року ОСОБА_3 зареєстрована в с. Любині Яворівського району Львівської області, також з нею зареєстрований її син ОСОБА_4 .

Також судом встановлено, що рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 04 листопада 2015 року вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 700 грн, щомісячно до досягнення повноліття дитиною.

На підставі даного рішення був виданий виконавчий лист, який був звернутий до виконання в Яворівський відділ державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та постановою державного виконавця Пікули О.М. 06 листопада 2019 року відкрито виконавче провадження ВП № 60502500.

Відповідно до постанови державного виконавця Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Пікули О.Б. від 25 травня 2020 року відносно ОСОБА_2 було встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон до погашення заборгованості із сплати аліментів по виконавчому листу №460/3718/15 від 25 жовтня 2019 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 27 липня 2021 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 станом на 21 липня 2021 року відсутня.

Відповідно до характеристики ОСОБА_4 з навчального закладу,вбачається, що мати систематично відвідує батьківські збори. За період навчання ОСОБА_4 в школі батько жодного разу не цікавився успіхами та поведінкою сина, нехтує його вихованням.

Також судом встановлено, що рішенням Новояворіської міської ради Яворівського району Львівської області від 03 серпня 2022 року вирішено затвердити висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_4 .

У ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України).

У постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 344/6374/18, зазначено, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Верховний Суд зауважив, що батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, тому погіршення особистих стосунків батьків самих дітей не є підставою для позбавлення батьківських прав.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільних дітей, а також те, що мати дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення її батьківських прав.

З врахуванням наведеного вище, у справі, що розглядається, суд зазначає, що позивач не надала беззаперечних доказів, які б свідчили про вчинення винної поведінки відповідача та злісного ухилення від ним виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини.

Зокрема, суд враховує наявність неприязних відносин між сторонами, що є наслідком обмеження відповідача здійснити заходи щодо виконання своїх батьківських обов`язків.

При цьому, аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, необхідно зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Отже, позбавлення батьківських прав, як вже наголошувалося вище, є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Водночас, суд встановив, що відповідач не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки, бажає спілкуватися з дитиною, що підтверджується, зокрема, його поведінкою і доводами під час розгляду даної справи, а також фактом звернення до органу опіки і піклування із заявою про встановлення йому графіку побачень з сином та встановлення йому такого графіку.

Також суд враховує, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу добровільно проходив лікування від алкогольної залежності, чого інші учасники справи не заперечили і не спростували. Отже, відповідач вживав суттєвих заходів і доклав значних зусиль для виправлення своєї життєвої ситуації, яка, безумовно, також значною мірою негативно впливала на виконання ним батьківських обов`язків.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку про те, що така поведінка відповідача дає підстави вважати, що останній не нехтує інтересами дитини та не бажає розривати зв`язки з сином, а позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі № 211/2091/20.

Та обставина, що неповнолітній ОСОБА_4 впродовж семи років проживає разом із матір`ю, згодом також і з її другим чоловіком, та не бачиться із відповідачем, на думку суду, не є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого у спірному випадку позивачка не довела.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17.

Також факт стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача аліментів на утримання дитини не може свідчити про свідоме ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків щодо утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі також не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі № 420/1075/17.

Щодо думки неповнолітнього ОСОБА_4 , висловленої в судовому засіданні, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 висловлено висновок про те, що озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

Суд враховує, що в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_4 , в присутності психолога, пояснив, зокрема, що з батьком не проживає приблизно 7-8 років, протягом всього цього часу батько не бере жодної участі в його вихованні, утриманні, вони не спілкуються і не проводять разом час. Одного разу вони домовились з батьком зустрітись, однак в узгоджений час той не прийшов, після чого він більше не хоче з ним спілкуватись і зустрічатись.

Також неповнолітній ОСОБА_4 сказав, що хоче, що ОСОБА_2 позбавили батьківських прав відносно нього, позбавлення батьківських прав він розуміє, що ОСОБА_2 не буде його батьком по документах, не зможе до нього підійти, буде вважатись чужою людиною. Свою думку пояснював тим, що раніше батько не хотів давати дозвіл на його виїзд за кордон, можливо, пізніше виникне потреба терміново їхати з України, тому можуть знову виникнути проблеми з дозволом.

Водночас, для нього немає значення щоб батько був записаний в його документах , оскільки він і так не вважає його батьком.

Оцінивши описані пояснення неповнолітнього ОСОБА_4 , з врахуванням його віку, умов проживання, розуміння ситуації, а також разом із конкретними обставинами справи, суд не враховує думку неповнолітнього ОСОБА_4 як підставу для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, зважаючи на таке.

На думку суду, неповнолітній ОСОБА_4 не повністю розуміє ситуацію, зокрема, підстави та наслідки позбавлення відповідача батьківських прав відносно нього, його позиція загалом є емоційною, продиктована образою на батька, зумовленою тривалим проживанням окремо та невиконанням останнім батьківських обов`язків, а також неповнолітній фактично повторює слова мами (позивачки у справі) про те, що раніше батько не хотів давати дозвіл на його виїзд за кордон, можливо, пізніше виникне потреба терміново їхати з України, тому можуть знову виникнути проблеми з дозволом.

Враховуючи наведені вище обставин, встановлені в ході розгляду справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, описані правові висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку, що позивачка ОСОБА_3 не довела свідомого нехтування відповідачем ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками відносно їх дитини ОСОБА_4 , відповідно, на даний час відсутні правові підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Одночасно, враховуючи наведене вище, суд вважає, що ОСОБА_2 слід попередити про необхідність змінити ставлення до виховання свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 , поклавши на Виконавчий комітет Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків.

Керуючись ст. ст. 150, 155, 164, 166, 167 Сімейного кодексу України, ст. ст. 2, 12, 13, 76-81, 263, 265, 268, 280, 281, 282, 284 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 .

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на Виконавчий комітет Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду або через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 28 жовтня 2022 року.

Повне найменування учасників справи:

позивач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

третя особа - Виконавчий комітет Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, , юридична адреса: Львівська область, Яворівський район, м. Новояворівськ, вул. Шевченка, 2.

Суддя Д.Б. Поворозник