ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 676/4825/19

Провадження № 22-ц/4820/740/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

секретар судового засідання Гриньова А. М.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 червня 2021 року (суддя Вдовичинський А. В., повне судове рішення складено 11 червня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Романова Наталія Миколаївна, ОСОБА_6 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна в частині покупця та переведення прав покупця.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_4 , звертаючись до суду із вказаним позовом зазначав, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 08 жовтня 2016 року ОСОБА_2 придбала в ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 . Відповідачка є донькою його колишньої дружини ОСОБА_6 . Після розірвання шлюбу він виїхав на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки. З колишньою дружиною і її донькою підтримував дружні відносини. За домовленістю з ОСОБА_6 надсилав їй грошові кошти для придбання для нього у м. Кам`янці-Подільському квартири, в якій би міг проживати під час приїзду в Україну. У 2016 році він переказав на ім`я ОСОБА_6 і ОСОБА_2 кошти на загальну суму 78700 доларів США, які призначалися для придбання квартири, виконання ремонтних робіт, придбання меблів та побутової техніки, оплати послуг ріелтерів та нотаріуса. Саме на ці кошти у жовтні 2016 року була придбана спірна квартира. У цій квартирі проживали ОСОБА_6 та відповідачка, а під час приїзду в Україну проживав і він, вважаючи себе власником нерухомого майна.

У 2019 році їхні стосунки з колишньою дружиною і ОСОБА_2 погіршились, його не впускають в квартиру. Відповідачка була студенткою, не працювала і не мала коштів на придбання квартири. ОСОБА_6 також не мала коштів для придбання квартири, що підтверджується деклараціями про доходи, оскільки вона працює на державній службі.

Позивач вказує, що має офіційні значні доходи в Сполучених Штатах Америки та офіційно через банківські установи переказував кошти для ОСОБА_6 і ОСОБА_2 , що підтверджує факт придбання спірної квартири саме за його кошти і для нього. Насправді покупцем за договором купівлі-продажу був він.

Тому ОСОБА_4 просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 08 жовтня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Романовою Н. М., в частині покупця і визнати його покупцем за вказаним договором.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 травня 2021 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6 .

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 червня 2021 року в позові відмовлено.

ОСОБА_4 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права. Вважає, що показання свідків не можуть прийматися до уваги, оскільки всі свідки зі сторони відповідача є зацікавленими особами. Не погоджується з висновком суду про те, що гроші на придбання спірної квартири надав дідусь відповідачки ОСОБА_7 , який попередньо продав дві квартири. Суд не взяв до уваги те, що насправді покупцем за договором купівлі-продажу був він, оскільки офіційно працював у Сполучених Штатах Америки і мав значні доходи, за які була придбана квартира.

У відзиві ОСОБА_2 посилається на необґрунтованість доводів апеляційної скарги. Вказує, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

У засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_4 ОСОБА_1 , який брав участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримав.

Представник відповідачки ОСОБА_3 не визнав апеляційну скаргу.

Інші учасники судового процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені відповідно до вимог ЦПК України.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Суд першої інстанції правильно установив, що ОСОБА_4 і ОСОБА_6 до 11 грудня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі. ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_6 від першого шлюбу.

Після розірвання шлюбу позивач виїхав на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки.

08 жовтня 2016 між ОСОБА_5 , від імені якої на підставі доручення в порядку передоручення від 08.10.2016 діяв ОСОБА_8 , та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Романовою Н. М., зареєстрований у реєстрі за № 1518 (а. с. 85-99, т. 1).

Згідно з умовами договору (п. 3) продаж квартири вчинено за 97500 грн, які покупець повністю сплатив продавцю до підписання цього договору. Своїм підписом під цим договором продавець в особі представника підтверджує факт повного розрахунку за продану квартиру і відсутність до покупця будь-яких претензій фінансового характеру» (а. с. 82, т. 1).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.05.2019 ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 (а. с. 6, т. 1).

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Висновок суду про відмову в позові відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до положень статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина 1 статті 638 ЦК України).

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини 5 цієї статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є удаваним (стаття 235 ЦК України).

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права (статті 12, 81 ЦПК України).

За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача.

Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: а) факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; б) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; в) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Зазначене узгоджується з пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Належних, допустимих і достатніх доказів удаваності правочину, укладеного між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 , позивач не надав.

Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 346/2238/15-ц прийшов до висновку, що нормами ЦК України не допускається такої правової конструкції, як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору. Стаття 235 ЦК України не може бути підставою для визнання правочину удаваним в частині сторони, оскільки це суперечить її положенням.

Верховний Суд відступив від попереднього висновку щодо можливості визнання договору недійсним у частині, що стосується покупця, за умови доведеності удаваності правочину і визнання дійсним покупцем за договором особи, для якої за її кошти було придбано майно, що був викладений у постанові від 22 липня 2020 року у справі № 265/3310/17 і від 08 грудня 2021 року у справі № 466/8968/19.

Зазначений висновок на підставі частини 4 статті 263 ЦПК України апеляційний суд враховує при застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин.

З огляду на викладене не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення позову.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта