КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер провадження №22-ц/824/9875/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

при секретарі Рагушіна І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - адвоката Галдецького Ярослава Анатолійовича на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 липня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Деснянського районного суду м. Києва Галась І.А.,

у цивільній справі № 754/12291/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: Приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ляпін Дмитро Валентинович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа - Банк», третя особа - Приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ляпін Дмитра Валентинович в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 61 від 21 січня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Івано - Франківського нотаріального округу Івано - Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем.

В обґрунтування позову посилаючись на те, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ляпіна Д.В. перебуває виконавче провадження № 54327049 відкрите на підстав виконавчого напису № 61 від 21 січня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом. Позивач вважав, що вчинення виконавчого напису здійснено з порушенням чинного законодавства, а саме з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, провадження щодо виконання зазначеного виконавчого напису є неправомірним, а тому такий виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. При вчиненні виконавчого напису нотаріус в порушення вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» не отримав від стягувача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки (тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі є безспірними. Також нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №61 від 21 січня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Івано - Франківського нотаріального округу Івано - Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором №380/1235/07-А від 30 серпня 2007 року у розмірі 61199 доларів США (еквівалент складає 1 725 829 грн.).

Стягнуто з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 18000 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині вирішення питання щодо стягнення витрат пов'язаних з наданням правової допомоги, представник АТ «Альфа-Банк»- адвокат Галдецький Я.А. подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі представник скаржника, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове, за яким зменшити розмір витрат на правову допомогу до 3000 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про доцільність та неминучість витрат на професійну правничу допомогу. Вартість послуг заявлених представником позивача є завищеною, необґрунтовано високою, не відповідає ринковим цінам за аналогічні послуги, критерію розумності та співмірності зі складністю і тривалістю справи.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

Учасники справи про день і час розгляду справи повідомлялися належним чином у встановленому законом порядку, у судове засідання не з`явились, поважність причин своєї неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 липня 2022 року оскаржується лише в частині стягнення витрат пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, то відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України в іншій частині постановлене судове рішення в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для зменшення розміру визначених витрат на правничу допомогу, враховуючи ступінь складності справи, обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

08 липня 2022 року до розгляду справи по суті, представник ОСОБА_1 - адвокат Гончарук А.С. подала клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу до якого було долучено:

- копію договору про надання правової допомоги №05/2020 від 15 липня 2020 року;

- копію додаткової угоди №2 від 16 липня 2021 року;

- копію додаткової угоди №3 від 02 вересня 2021 року;

- копію акту виконаних робіт (наданих послуг) №2 від 01 липня 2022 року;

- копію поштової накладної та опису вкладення про факт направлення копії клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу відповідачу.

У поданій заяві представник ОСОБА_1 - адвокат Гончарук А.С. вказувала, що у зв'язку з розглядом справи №754/14219/21, ОСОБА_1 понесла витрати на правничу допомогу у розмірі 18000 грн. Вказані обставини підтверджуються актом виконаних робіт (наданих послуг) №2 від 01 липня 2022 року.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

За змістом ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в ч.4 ст. 62 ЦПК України.

Відповідно до п. 4 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч.3 ст. 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається у такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (ст. 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України)

3) розподіл судових витрат між сторонами (ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту ч. 4 ст.137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 та від 22 листопада 2019 року у справі №910/906/18.

Визначаючи суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 761/15232/18).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року в справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року в справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року в справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року в справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, надання правничої допомоги ОСОБА_1 у суді першої інстанції здійснювалося адвокатом Гончарук А.С., що підтверджується ордером серії АІ №1150561 від 09 вересня 2021 року.

Отже, за обставинами цієї справи не викликає сумнівів, що при розгляді справи у суді першої інстанцій ОСОБА_1 надавалася професійна правнича (правова) допомога адвокатом Гончарук А.С. на підставі договору про надання правової допомоги №05/2020 від 15 липня 2020 року.

Додатковою угоди №3 від 02 вересня 2021 року до договору про надання професійної правничої допомоги №05/2020 визначений перелік послуг пов'язаний з виконанням умов договору та додаткової угоди №3, вартість яких складає 20000 грн.

Актом виконаних робіт (наданих послуг) №2 від 01 липня 2022 року визначено перелік тих робіт-послуг, які були виконані адвокатом відповідно до умов додаткової угоди №3 від 02 вересня 2021 року на загальну суму 18000 грн.

У відповідності до п.3 додаткової угоди №3 від 02 вересня 2021 року сторонами погоджено, що клієнт здійснить оплату гонорару адвокату згідно детального розрахунку витрат, який зазначається в актах виконаних робіт (наданих послуг) протягом 7 з дня прийняття судового рішення.

Примірник поданого клопотання про відшкодування судових витрат на правову допомогу направлений учасникам справи, що підтверджується копією поштової накладної та описом вкладення, долученого до клопотання.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Матеріали справи не містять заперечень на клопотання про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

Звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник вказуючи на те, що вартість послуг, заявлених представником позивача є завищеною, необґрунтовано високою, не відповідає ринковим цінам за аналогічні послуги та не відповідає критерію розумності та співмірності зі складністю та тривалістю справи, належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених вище доводів апеляційної скарги не надав.

Хоча у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, судом першої інстанції при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховано ступінь складності справи, обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, що вказує на правомірність задоволення клопотання про стягнення витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 18000 грн.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній відповідачем частині постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених в апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 368, 372,374, 375, 381-384,387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - адвоката Галдецького Ярослава Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: