Справа №443/1297/17
Провадження №2/443/83/22
РІШЕННЯ

іменем України

04 липня 2022 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Михайлюка Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просив визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на будинковолодіння, що розташоване у АДРЕСА_1 та належало колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також визнати за ним у порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на земельні ділянки площею 1,682 га. та 0,6350 га., що розташовані на території Млиниської сільської ради, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що у АДРЕСА_1 розташоване будинковолодіння, яке на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 30.09.1988 року належав колгоспному двору, головою якого являлася його матір ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до витягу із по господарської книги с.Млиниська, Жидачівського району Львівської області, станом на 30.04.1990 року у вказаному будинковолодінні були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . ІНФОРМАЦІЯ_5 померла матір позивача ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої увійшло, зокрема будинковолодіння, яке розташоване у АДРЕСА_1 . Крім того, до складу спадщини увійшли земельні ділянки площею 1,682 га. та 0,6350 га., що розташовані на території Млиниської сільської ради, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належали померлій на підставі Державних актів на право приватної власності на землю. Зазначає, що у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4 , однак нотаріус відмовив у його видачі, у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , що належав померлій і є спадковим майном.

Відмова нотаріуса у визнанні за ним право власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом, змушує його звертатися до суду за захистом порушеного права.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 17.11.2017 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

На підставі розпорядження керівника апарату Жидачівського районного суду Львівської області №382 від 06 серпня 2020 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2020 року головуючим у справі призначено суддю Жидачівського районного суду Львівської області Сливку С.І.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Сливки С.І. від 11 серпня 2020 року справу прийнято до свого провадження та вирішено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 17.09.2020 року провадження у справі зупинено до вступу у справі правонаступників померлого позивача ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Ухвалою від 06.05.2021 року поновлено провадження у справі та залучено до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 .

06.09.2021 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов до ОСОБА_1 , у якому із врахуванням заяви про уточнення зустрічних позовних вимог від 26.05.2022 просить визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на 5/12 частини будинковолодіння, що розташоване у АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що у АДРЕСА_1 розташоване будинковолодіння, яке на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 30.09.1988 року належав колгоспному двору, головою якого являлася її матір ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до витягу із по господарської книги с.Млиниська, Жидачівського району Львівської області, станом на 30.04.1990 року у вказаному будинковолодінні були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . ІНФОРМАЦІЯ_5 померла матір позивачки ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої увійшло, зокрема будинковолодіння, яке розташоване у АДРЕСА_1 . Зазначає, що 07.12.2004 року ОСОБА_4 залишила заповіт, відповідно до якого усе належне їй на день смерті майно заповіла своєму сину ОСОБА_3 . Таким чином, з врахуванням її права на 1/3 частину колгоспного двору як члена колгоспного двору, а також враховуючи обов`язкову частку у майні колгоспного двору, після смерті матері у розмірі ј всього спадкового майна колгоспного двору, стверджує, а що має право на 5/12 частини вищевказаного будинковолодіння (1/3+1/12=5/12 частини у майні колгоспного двору).

26.05.2022 року ОСОБА_1 подала уточнену позовну заяву, згідно якої проситть визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на 7/12 частин будинковолодіння, що розтащоване у АДРЕСА_1 та належало колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 26.05.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, 23.12.2021 року подала заяву, згідно якої повідомляє, що первісний позов підтримує, а зустрічний позов визнає, просить такі задоволити, а також просить розглянути справу без її участі.

У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1 адвокат Михайлюк Д.А. підтримав позовні вимоги, зустрічний позов визнав, просив такі задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, 07.09.2021 року подала заяву, згідно якого зустрічний позов підтримує, первісний позов визнає, а також просить розглянути справу у її відсутності.

Заслухавши вступне слово представника позивача за первісним позовом, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно довідки Стрийського МБТІ №1687 від 28.07.2017 року право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право власності виданого 30.09.1988 року виданого виконкомом Жидачівської районної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Жидачівської районної ради №300 від 15.09.1988 року (а.с.11).

Згідно витягу з по господарської книги с. Млиниська, Жидачівського району Львівської області №736 від 29.09.2017 року, в АДРЕСА_1 , станом на 30.04.1990 року, в житловому будинку, який відноситься до суспільної групи господарств колгоспний двір були зареєстровані: ОСОБА_4 голова двору, ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_3 син, ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 дочка, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.21).

Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, зокрема, підпункт а) пункту 6 визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , станом на 15 квітня 1991 року не втратили права на будинок після припинення колгоспного двору, а їхнічастки у даному будинку були рівними, тобто по 1/3 частині будинковолодіння, однак право власності на частини будинку після припинення колгоспного двору за ними не реєструвалось.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Млиниської сільської ради Жидачівського району Львівської області від 26.07.2016 року (а.с.19).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої увійшла належна їй частина житлового будинку по АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_4 було складено заповіт, який посвідчено 07.12.2004 року секретарем Млиниської сільської ради Жидачівського району Львівської області Дяченко М.Я., та зареєстрований в реєстрі за №75, відповідно до якого все своє майно заповіла ОСОБА_3 (а.с.112).

Згідно довідки Млиниської сільської ради №736 від 29.09.2017 року, ОСОБА_4 дійсно проживала і була прописана в АДРЕСА_1 до дня смерті і на день смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_5 . Від імені ОСОБА_4 у виконкомі Млиниської сільської ради посвідчувався заповіт №75 від 07.12.2004 року в користь сина ОСОБА_3 . ОСОБА_3 проживав без реєстрації у с.Млиниська біля своєї матері ОСОБА_4 , до дня смерті і на день смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.22).

Відповідно до довідки Млиниської сільської ради №734 від 29.09.2017 року, від імені ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 посвідчувався заповіт №75 від 07.12.2004 року, заповіт не змінювався і не скасовувався. Від імені ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , заповіт не посвідчувався (а.с.20).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.9).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.10).

Як видно із свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , 04.07.1980 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.10).

У визначений ч.1 ст.1270 ЦК України термін, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , що стало підставою для заведення спадкової справи №466/2016 від 26.08.2016 року (а.с.104-121).

Однак нотаріус постановою №453/02-31 від 22.08.2017 року відмовив ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що належав померлій і є спадковим майном (а.с.23).

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із вимогами ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Крім того, з введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Так, згідно ч.1 ст.120 та ст.123 ЦК УРСР, чинних на момент виникнення права власності на майно колгоспного двору, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ст.ст.41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ч.1 ст.392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України).

Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Приписами ст.3 Закону України«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Державній реєстрації прав підлягають, зокрема право власності на нерухоме майно (п.1 ч.1 ст.4 Закону України«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством (ст.20 Закону України«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Тобто, визнання права власності на майно, в тому числі і на спадкове майно, в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були позбавлені права у позасудовому порядку зареєструвати своє право власності на майно колгоспного двору, оскільки у них відсутній оригінал правовстановлюючого документа на вищевказане будинковолодіння та нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у майні колгоспного двору, зокрема у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу.

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_5 , виданого Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 03.02.2020 року (а.с.50).

Відповідно до роз`яснень, що містяться в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 питання процесуального правонаступництва у справах про спадкування, зокрема, у спорах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у спорах про визнання права спадкування на нерухоме майно, визнання заповіту недійсним, повинно вирішуватися судом з урахуванням змісту норм статей 1218, 1219, 1276 ЦК України.

Згідно приписів ст.1276 ЦК України, якої якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Відтак, право на спадкування на майно колгоспного двору після смерті ОСОБА_4 , яке не було реалізоване ОСОБА_3 , у зв`язку із його смертю, в порядку спадкової трансмісії перейшло до його дружини ОСОБА_1 .

Оскільки, як встановлено судом сторони позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса та зареєструвати своє право власності на майно колгоспного двору, вимоги про визнання за ними права власності на майно є обґрунтованими.

Разом з тим, визначаючи частки членів колгоспного двору у майні, у тому числі і в порядку спадкування, суд враховує наступне.

Як уже зазначалось вище та випливає із роз`яснень п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», а також приписів ст.123 ЦК УРСР та ст.372 ЦК України, розміри частки члена колгоспного двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Таким чином, з врахуванням інформації, наданої Млиниської сільської ради, а саме витягу з погосподарської книги №736 від 29.09.2017 року, станом на 30.04.1990 року в житловому будинку по АДРЕСА_1 , який відноситься до суспільної групи господарств «колгоспний двір», були зареєстровані ОСОБА_4 голова двору, ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_3 син, ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 дочка, ІНФОРМАЦІЯ_4 , а відтак їхнічастки у даному будинку були рівними, тобто по 1/3 частині даного будинковолодіння.

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує.

При визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу.

За згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини.

Зазначене узгоджується з пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», в якому судам роз`яснено, що при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги.

При вирахуванні розміру обов`язкової частки припускається, що заповіту взагалі немає, а відтак враховуються частки усіх без винятку спадкоємців, які були б закликані до спадкування, у тому числі спадкоємців за правом представлення на частку їх рідних, які б мали бути спадкоємцями за законом, але померли до часу відкриття спадщини. При цьому наступне «відпадіння» таких спадкоємців зі складу спадкових відносин (смерть, відмова від прийняття спадщини - якщо не уся спадщина була охоплена заповітом, усунення від права на спадкування, неможливість прийняття спадщини у зв`язку з позбавленням їх права на спадкування) жодним чином не впливає на порядок вирахування обов`язкової частки. Головне, щоб на час відкриття спадщини ці особи були живими і вони входили до відповідної черги спадкоємців за законом, в тому числі мали право на спадкування за правом спадкового представлення. Отже, при обчисленні розміру обов`язкової частки слід ураховувати всіх спадкоємців за законом, які могли б спадкувати, якщо порядок спадкування не був би змінений заповітом.

(Правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 25.11.2021 по справі №61-19499 св 19).

Як зазначалось вище, відповідно до витягу з погосподарської книги №736 від 29.09.2017 року, у ОСОБА_4 було двоє дітей, а тому суд при розрахунку обов`язкової частки у спадщині визначає двох спадкоємців за законом (двоє дітей), оскільки чоловік ОСОБА_4 ОСОБА_3 помер швидше за дружину, а саме ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_6 (а.с.108).

Як встановлено судом, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на момент смерті своєї матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , була непрацездатною, у визначений строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України спадкує, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обов`язкова частка), а саме половину від 1/3 частини, що становить 1/6 частини усього спадкового майна.

Таким чином, ОСОБА_2 має право на 1/6 частки у майна колгоспного двору в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 (1/12 частка у майні колгоспного двору) та 1/3 частки (4/12) як член колгоспного двору, а в цілому на 5/12 частки у майні колгоспного двору, а тому вимога про визнання за нею права власності у порядку спадкування за законом на 5/12 частин будинковолодіння, що розташоване у АДРЕСА_1 та належало колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає задоволенню.

Крім того, оскільки, за життя ОСОБА_3 був позбавлений можливості зареєструвати своє право власності на майно колгоспного двору, та враховуючи те, що в порядку спадкової трансмісії право ОСОБА_3 на спадкування після смерті матері ОСОБА_4 , яке ним не було реалізоване, у зв`язку із його смертю, перейшло до його дружини ОСОБА_1 , а тому суд приходить до переконання, що вимога про визнання за нею 7/12 частки у майні колгоспного двору (житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 також підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Первісний та зустрічний позови задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , в порядку спадкування за законом право власності на 7/12 частин будинковолодіння, що розташоване у АДРЕСА_1 та належало колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за законом право власності на 5/12 частин будинковолодіння, що розташоване у АДРЕСА_1 та належало колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13 липня 2022 року.

Головуючий суддя С.І Сливка