Ухвала

04 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 127/28508/21

провадження № 61-9316ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Дундар І. О. розглянув касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області на постанову Вінницького апеляційного суду від 08 грудня 2021 року у справі за заявою Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю стосовно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що Головне управління Державної податкової служби у Вінницькій області (далі - ГУ ДПС у Вінницькій області) у жовтні 2021 року звернулося до суду із заявою, у якій просило зобов`язати Вінницьку філію Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») розкрити інформацію, що містить банківську таємницю стосовно ОСОБА_1 , шляхом надання роздруківки реєстру електронних платіжних документів про рух грошових коштів за розрахунковим рахунком із зазначення відомостей про призначення платежу, дати, коду ЄДРПОУ та назви контрагентів за період з 01 січня 2017 року до 31 березня 2021 року за зазначеними рахунками.

Рішенням від 27 жовтня 2021 року Вінницький міський суд Вінницької області заяву ГУ ДПС у Вінницькій області задоволено. Суд зобов`язав Вінницьку філію ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю стосовно ОСОБА_1 , на користь одержувача інформації - ГУ ДПС у Вінницькій області, якому надати роздруківку реєстру електронних платіжних документів про рух грошових коштів за розрахунковими рахунками: номер рахунку НОМЕР_1 , (980 - Українська гривня), номер рахунку НОМЕР_2 , (980 - Українська гривня), номер рахунку НОМЕР_3 (980 - Українська гривня), за період з 01 січня 2017 року до 31 березня 2021 року із зазначенням відомостей про призначення платежу, дати, коду ЄДРПОУ та назви контрагентів.

Постановою від 08 грудня 2021 року Вінницький апеляційний суд рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2022 року касаційну скаргу ГУ ДПС у Вінницькій області повернуто на підставі пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, а саме не викладено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав).

Ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2022 року касаційну скаргу ГУ ДПС у Вінницькій області повернуто на підставі пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, а саме не викладено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав).

ГУ ДПС у Вінницькій області 21 вересня 2022 року засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду від 08 грудня 2021 року, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції.

Підставою, на якій подається касаційна скарга, ГУ ДПС у Вінницькій області посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, у випадку якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі 752/19172/18, від 28 травня 2020 року у справі 761/13288/19 та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, на підставі пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України, має бути в касаційній скарзі мотивовано обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовним обґрунтуванням мотивів такого відступлення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Повторно подана касаційна скарга ГУ ДПС у Вінницькій області мотивована неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Оскільки обставини, на які посилається заявник, свідчать, що повторно подана касаційна скарга не перешкоджає повторному зверненню з нею, однак зважаючи на те, що не перестали існувати обставини, що стали підставою для повернення первісної касаційної скарги, тому касаційна скарга підлягає поверненню.

Аналіз повторно поданої касаційної свідчить, що у ній відсутнє вмотивоване обґрунтування необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду. Сама по собі вказівка на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах не свідчить про обґрунтування особи, яка подала касаційну скаргу, підстав касаційного оскарження та не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України). Тому ГУ ДПС у Вінницькій області повторно не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області на постанову Вінницького апеляційного суду від 08 грудня 2021 року повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. О. Дундар