Номер провадження: 22-ц/813/2731/22
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 березня 2021 року у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

23.03.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Український лізинговий фонд» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу в розмірі 328 995,26 грн. та судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 23.08.2013 року між ТОВ «Український лізинговий фонд» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу №1778/08/13-В.

Відповідно до договору фінансового лізингу позивач на підставі договору купівлі-продажу зобов`язався придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого визначається в специфікації, а відповідач зобов`язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах вказаного договору. Зобов`язання за договором позивач своєчасно, належним чином та в повному обсязі виконав.

Посилаючись на те, що відповідач порушив зобов`язання за договором, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 328 995,26 грн., позивач просив його позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.03.2021 року позов ТОВ «Український лізинговий фонд» задоволено (т.1, а.с.167-168).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Український лізинговий фонд» суму боргу за договором фінансового лізингу № 1778/08/13-В від 23.08.2013 року в розмірі 328 995,26 грн., в тому числі: заборгованість по сплаті лізингових платежів 241 152,85 грн., пеня 39 184,91 грн., 3% річних 3 299,77 грн., інфляційне збільшення 9 184,80 грн., штраф 36 172,93 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Український лізинговий фонд» судовий збір у розмірі 4 934,93 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Шепітко Г.І., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11.03.2021 року, та постановлення нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (т.1, а.с. 170-175).

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Український лізинговий фонд» просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11.03.2021 року залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення (т.1, а.с.222-225).

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання (т. 2, а.с. 14-119).

Колегія суддів також зазначає, що у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 12.10.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. У зв`язку з частковою відпусткою судді Цюри Т.В., повний текст судового рішення складений 07.11.2022 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосудді, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції майже півтора року (т.1, а.с. 197), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.08.2013 року між ТОВ «Український лізинговий фонд» та ОСОБА_1 був укладений договір фінансового лізингу № 1778/08/13-В, предметом якого став автомобіль PORSCHE Cayenne S, 2013 року випуску, № шасі НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_2 , № державної реєстрації НОМЕР_3 (т.1, а.с.6).

На виконання вищевказаного договору фінансового лізингу № 1778/08/13-В від 23.08.2013 року (далі Договір) ТОВ «Український лізинговий фонд» передав відповідачу ОСОБА_1 автомобіль PORSCHE Cayenne S, 2013 року випуску, № шасі НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_2 , № державної реєстрації НОМЕР_3 на строк 60 місяців, а ОСОБА_1 передав ТОВ «Український лізинговий фонд» грошові кошти в розмірі 1 032 961,95 грн., що підтверджується наданим графіком внесення платежів за договором фінансового лізингу № 1778/08/13-В від 23.08.2013 року (т.1, а.с.7,8).

Таким чином, свої зобов`язання виконав своєчасно, належним чином та в повному обсязі. Тобто, ТОВ «Український лізинговий фонд» придбало предмет лізингу, а саме автомобіль PORSCHE Cayenne S, 2013 року випуску, № шасі НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_2 , № державної реєстрації НОМЕР_3 , та передав його у користування відповідача ОСОБА_1 , що підтверджується актом приймання-передачі від 04.09.2013 року (т.1, а.с.22).

За змістом ст. 2 загальних умов Договору відповідач ОСОБА_1 повинен сплачувати лізингові платежі які складаються з авансового платежу та поточних лізингових платежів, що включають суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу та винагороду (комісію) позивача, в порядку, строки та у розмірі згідно з графіком внесення лізингових платежів (додаток № 1 до договору) з урахуванням суми курсової різниці згідно п.8.4. Договору, що розраховується за формулою, передбаченою п 2.6. Загальних умов Договору (додаток № 3) (а.с.10-21).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_1 оплатив авансовий платіж та сплачував лізингові платежі своєчасно та в повному обсязі, але згодом почав допускати порушення платіжної дисципліни, про що позивач направляв листи з вимогою погасити заборгованість (т.1, а.с.24).

В свою чергу, відповідач свої зобов`язання за вказаним Договором фінансового лізингу належним чином не виконував протягом тривалого часу, та не здійснював відповідні платежі, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилася заборгованість за договором у розмірі 328 995,26 гр., в тому числі: заборгованість по сплаті лізингових платежів 241 152,85 грн., пеня 39 184,91 грн., 3% річних 3 299,77 грн., інфляційне збільшення 9 184,80 грн., штраф 36 172,93 грн.

При цьому суд обгрунтовано виходив із того, що відповідач ОСОБА_1 суду не надав жодних доказів щодо сплати заборгованості за договором фінансового лізингу, та які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості.

Суд першої інстанції також обгрунтовано взяв до уваги те, що постановою Апеляційного суду Одеської області від 18.10.2018 року, частково задоволено апеляційну скаргу ТОВ «Український лізинговий фонд», скасовано рішення Приморського районного суду м.Одеси від 30.03.2017 року. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Український лізинговий фонд» про встановлення нікчемності договору фінансового лізингу відмовлено (т.1, а.с.105-107).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який зазначив, що за змістом cт. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити но користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав встановлених статтею 11 цього Кодексу

У відповідності до п 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні право і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачу) у користування майно, спеціально придбане лізингодавцем, відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За змістом положень ст.ст. 530, 612, 625, 1050 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.

У відповідності до п. 1 cт. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, та зважаючи на те, що згідно cт. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець має право стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість та вимагати відшкодування збитків відповідно до закону та Договору, суд дійшов правильного висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача за договором фінансового лізингу № 1778/08/13-В від 23.08.2013 року заборгованості у розмірі 328 995,26 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення у справі ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки постановою Апеляційного суду Одеської області від 18.10.2018 року було частково задоволено апеляційну скаргу ТОВ «Український лізинговий фонд», рішення Приморського районного суду м.Одеси від 30.03.2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Український лізинговий фонд» про встановлення нікчемності договору фінансового лізингу відмовлено за пропуском строку позовної давності (т.1, а.с.105-107), то договір фінансового лізингу № 1778/08/13-В, предметом якого став автомобіль PORSCHE Cayenne S, 2013 року випуску, № шасі НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_2 , № державної реєстрації НОМЕР_3 , є нікчемним, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню, є бензпідставними.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що судового рішення, яким би було визнано нікчемним Договір фінансового лізингу № 1778/08/13-В, не існує, а в позові ОСОБА_1 про встановлення нікчемності Договору фінансового лізингу все-рівно було відмовлено.

При цьому, враховуючи, що судове рішення в цивільній справі має відповідати основним засадам цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача грошових коштів за тривале користування ним автомобілем PORSCHE Cayenne S, 2013 року випуску (такий же рік укладення спірного Договору), № шасі НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_2 , № державної реєстрації НОМЕР_3 , та штрафних санкцій за порушення умов Договору фінансового лізингу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 березня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07.11.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра