Справа № 463/9874/21 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/1838/22 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 червня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Щебивовк Оксани Олексіївни, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права на подання заяви про прийняття спадщини.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, ОСОБА_6 , після смерті якої залишилося спадкове майно, а саме, 1/5 частина квартири АДРЕСА_1 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько, ОСОБА_7 . Стверджує, що приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Щебивовк Оксаною Олексіївною відкрито спадкові справи після смерті її батьків, за якими ОСОБА_3 є спадкоємцем за законом першої черги спадщини після смерті ОСОБА_6 та спадкоємцем за заповітом спадщини після смерті ОСОБА_7 . Крім того, спадкоємцем спадщини ОСОБА_7 за заповітом є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Зазначає, що 30 липня 2021 року звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Щебивовк О.О. із заявами про прийняття спадщини, однак приватним нотаріусом відмовлено у прийнятті заяв та надано відповідь, з якої вбачається, що строк для прийняття спадщини нею пропущено, оскільки відсутні документи, які підтверджують факт прийняття нею спадщини у встановлений законом спосіб та згоди усіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на прийняття нею спадщини. Вказує, що надане ОСОБА_7 , як спадкоємцю, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 , право надати згоду спадкоємцю, який пропустив встановлений строк для прийняття спадщини, на подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, або відмови у наданні такої згоди, було припинено у момент його смерті та не перейшло до його спадкоємців, відтак вона об`єктивно не може отримати згоду ОСОБА_7 на подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері, що не може бути перешкодою в реалізації її права на спадщину шляхом подання заяви після закінчення встановленого строку для прийняття спадщини, оскільки подання такої заяви не порушує права інших осіб. Вважає, щовнаслідок безпідставного невизнання приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Щебивовк О.О. належного їй права на подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , її позбавлено можливості реалізувати право на спадкування після смерті матері та отримати свідоцтво про право на спадщину.

З наведених підстав просить визнати право ОСОБА_1 подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 .

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 27 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню ч. 3 ст. 1272 ЦК України, якою передбачено право спадкоємця, який пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини, звернутися до суду з позовом про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки позивачем обрано інший спосіб реалізації права на спадкування, який передбачено ч. 2 ст. 1272 ЦК України, а саме, подання заяви про прийняття спадщини до нотаріуса за наявності письмової згоди інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Зазначає, що спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняли ОСОБА_3 , який надав свою згоду на прийняття ОСОБА_1 спадщини після померлої ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а до його спадкоємців не перейшло право надавати згоду спадкоємцю, який пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини, на подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини або відмовляти в наданні такої згоди, оскільки таке право є особистим немайновим правом, що нерозривно пов`язане зі спадкодавцем, та не входить до складу спадщини. Таким чином, ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 , що станом на 30 липня 2021 року володів правом надати позивачу згоду на прийняття нею спадщини, що, на думку апелянта, спростовує висновки суду першої інстанції про те, що інші спадкоємці відповідної згоди не надали. Вказує, що відмовляючи у прийнятті заяви про прийняття спадщини, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Щебивовк О.О. заперечила право позивача на подання такої заяви. Вважає висновок суду про обрання позивачем неефективного способу захисту безпідставним, оскільки законом гарантується право звернення особи до суду за захистом, наданого законом цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, відтак, враховуючи, що приватним нотаріусом право позивача на подання заяви про прийняття спадщини не визнається, позивач звернулася з позовними вимогами у спосіб, передбачений законом, а у випадку задоволення позовних вимог її порушені права будуть відновлені. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту, оскільки визнання її права подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті матері не призведе до відновлення прав позивача на оформлення права на спадкове майно тому, що потребуватиме додаткових засобів судового захисту, зокрема, визначення позивачу, як спадкоємцю першої черги, додаткового строку для прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим Личаківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 24 жовтня 2017 року.

На день смерті ОСОБА_6 належала на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру, виданим Виконкомом Львівської міської ради народних депутатів від 31 січня 1997 року.

06 серпня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Щибивовк О.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті його матері, ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За заявою ОСОБА_3 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Щибивовк О.О. заведено спадкову справу № 29/2020 після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою Личаківською районною адміністрацією Львівської міської ради 23 вересня 2019 року.

Оскільки на час відкриття спадщини ОСОБА_3 постійно проживав разом зі спадкодавцем та протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 не подав заяву про відмову від спадщини, він вважається таким, що її прийняв.

Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюбу № 6 від 10 серпня 2020 року підтверджується, що на день смерті ОСОБА_6 перебувала у шлюбі з ОСОБА_7 , який також прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 , зважаючи на те, що був її чоловіком, постійно проживав разом зі спадкодавцем, та не подавав заяви про відмову від спадщини протягом шестимісячного строку з часу її відкриття.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 13 липня 2020 року.

Згідно із заповітом, складеним 22 грудня 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Біляк О.Я., ОСОБА_7 заповів належну йому частину квартири АДРЕСА_1 , своїй онучці, ОСОБА_5 .

30 липня 2021 року ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Щибивовк О.О. із заявою про надання своєї згоди на прийняття спадщини за законом його сестрою, ОСОБА_1 , яка пропустила встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , та включення її в коло спадкоємців за законом.

30 липня 2021 року ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Щибивовк О.О. заяву про прийняття спадщини після смерті її матері, ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку долучено до спадкової справи, 11.08.2021 року приватним нотаріусом надано відповідь.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 2 ст. 1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Підпунктом 3.18 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено, що не вимагається звернення до суду для визначення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини, якщо усі спадкоємці, які прийняли спадщину, подадуть письмову заяву про згоду на прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини. Такі заяви спадкоємців мають бути подані нотаріусу до видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до п.п. 3.19 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, за наявності такої згоди спадкоємцеві, який пропустив строк для прийняття спадщини, необхідно подати до нотаріуса за місцем відкриття спадщини заяву про її прийняття.

Отже, такий позасудовий порядок прийняття спадщини, після пропуску строку, застосовується за наявності згоди на це усіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину і до видачі свідоцтва про право на спадщину.

Право подавати таку згоду є суто особистим, тому в цих відносинах не може допускатися перехід цього права до інших спадкоємців або його правонаступництво спадкоємцем померлої особи.

У разі смерті хоча б одного із спадкоємців з числа тих, які прийняли спадщину, нотаріус не може посвідчити заяву про згоду на прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк, навіть за умови згоди усіх інших спадкоємців на посвідчення такої заяви.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 352/2271/18.

З листа приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Щебивовк О.О. від 11 серпня 2021 року № 132/02-14 вбачається, що заява ОСОБА_1 про прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_6 долучена до матеріалів спадкової справи № 29/2020, однак, оскільки у спадковій справі відсутні документи, які підтверджують факт прийняття нею спадщини у встановлений законом спосіб, та згоди усіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на прийняття нею спадщини, їй рекомендовано звернутися до суду з метою реалізації спадкових прав.

Вважаючи, що діями приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Щебивовк О.О. заперечується її право на подання заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Щебивовк Оксани Олексіївни, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права на подання заяви про прийняття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності у неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто, метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права та запобігання дій третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

Право на прийняття спадщини існує протягом строку для прийняття спадщини, пропуск якого позбавляє спадкоємця вимагати повернення майна, що перейшло до інших спадкоємців, або права на відшкодування вартості цього майна, тому спадкоємець, який бажає прийняти спадщину може подати заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня її відкриття.

Наслідки пропуску строку для прийняття спадщини передбачені статтею 1272 ЦК України.

Аналізуючи зміст положень ч.ч. 2, 3 ст. 1272 ЦК України, можна зробити висновок про те, що після закінчення строку для прийняття спадщини, спадкоємець, який її не прийняв, може реалізувати своє право на спадщину у судовий спосіб шляхом звернення до суду для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини або у позасудовий спосіб шляхом подання заяви нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Передумовою визначення судом додаткового строку для прийняття спадщини є наявність спору між спадкоємцями щодо спадкування особою після спливу строку для прийняття спадщини.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини (ч. 2 ст. 1272 ЦК України, тобто за домовленістю між спадкоємцями це питання вирішується в нотаріальному (позасудовому) порядку і лише в судовому порядку визначається додатковий строк для прийняття спадщини, додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини..

А відтак, якщо спадкоємець пропустив передбачений законом строк для звернення із заявою про прийняття спадщини з поважної причини, він може звернутися до суду про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини, або подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини за наявності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину.

Реалізовуючи своє право на подання заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_1 , за згодою одного зі спадкоємців, подала приватному нотаріусу Щебивовк О.О. таку заяву, яка долучена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Щебивовк О.О. до матеріалів спадкової справи № 29/2020, заведеної після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тобто, право ОСОБА_1 на подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини не є порушеним, вона скористалася таким правом, про що свідчить подана нею заява від 30.07.2021 року, що приєднана до спадкової справи.

З огляду на те, що ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу Щебивовк О.О. заяву про прийняття спадщини, заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини від 30 липня 2021 року прийнята приватним нотаріусом та долучена до спадкової справи, наявність у позивача права на подання такої заяви не заперечується приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Щебивовк О.О., якою не вчинено жодних дій, які б перешкоджали позивачу подати заяву про прийняття спадщини, що свідчить про безпідставність позовних вимог.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що право на подання заяви про прийняття спадщини передбачене законом, зокрема, ч. 2 ст. 1272 ЦК України, а відтак не потребує визнання його в судовому порядку, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що наданням роз`яснень про необхідність звернення до суду для реалізації спадкових прав приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Щебивовк О.О. заперечила право позивача на подання заяви про прийняття спадщини після закінчення строку для прийняття такої, зважаючи на те, що позивачем обрано позасудовий спосіб продовження строку для прийняття спадщини, передбачений ч. 2 ст. 1272 ЦК України, не заслуговують на увагу, оскільки саме по собі право на подання ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 приватним нотаріусом не заперечується, і таке право реалізовано позивачем.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 27.10.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк