Номер провадження: 22-ц/813/5587/22
Справа № 495/1435/20
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 грудня 2021 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору недійсним, витребування майна з незаконного володіння та визнання права власності.

ВСТАНОВИВ:

05 березня 2020 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просив визнати недійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 , серія та номер 2734 від 25.11.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу; визнати право власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 ; витребувати з володіння ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 . Того ж дня, до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від представника позивача ОСОБА_5 надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. (а.с. 1-15, 27-33).

Ухвалою БілгородДністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 березня 2020 року заяву представника позивача ОСОБА_5 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору недійсним, витребування майна з незаконного володіння та визнання права власності задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , до ухвалення рішення по справі (а.с. 40-41).

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору недійсним, витребування майна з незаконного володіння та визнання права власності задоволено частково. Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , серія та номер 2734 від 25.11.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Білгород -Дністровського міського нотаріального округу недійсним. Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 2942,8 грн, згідно квитанцій № 10 від 02.03.2020 та № 11 від 02.03.2020 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено (а.с. 133-139).

12 липня 2021 року ОСОБА_3 звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з заявою про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.06.2021 року (а.с. 140-141).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 серпня 2021 року заяву відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору недійсним, витребування майна з незаконного володіння та визнання права власності задоволено. Заочне рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 червня 2021 року скасовано, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 148-149).

16 листопада 2021 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла заява ОСОБА_1 про скасування заходів позову, вказуючи, що наразі він є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності, виданого державним нотаріусом Садановим О.В. 06.08.2021 року на підтвердження придбання ним майна на електронному торгівельному майданчику ДП «Сетам» (а.с. 155-156).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 грудня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору недійсним, витребування майна з незаконного володіння та визнання права власності вирішено відмовити (а.с. 202-205).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив на адресу Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив суд оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою скасувати арешт накладений на квартиру АДРЕСА_1 , який було накладено на підставі ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.03.2020 року. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає, її постановлено з порушення норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 коротко виклав обставини справи та зазначив, що вказаний арешт порушує його права та інтереси, як власника вищезазначеного нерухомого майна. Апелянт звертає увагу на те, що спірна квартира перебувала в іпотеці відповідно до Договору іпотеки № 341 від 06.03.2020 року та на неї було накладено заборону у зв`язку з укладенням договору іпотеки, а арешт був накладений ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 01 грудня 2021 року, тобто через рік після накладення обтяження у вигляді іпотеки. Апелянт, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі №922/3537/17, наголошує на тому, що іпотека або арешт, що зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно раніше, мають вищий пріоритет, ніж заборона відчуження або арешт майна, накладені судом, які були зареєстровані пізніше. Тому, на думку апелянта, у зв`язку з тим, що спірна квартира була реалізована у порядку, встановленому для виконання виконавчого документу, то зазначене майно не може бути витребуване від добросовісного набувача ОСОБА_1 (а.с. 102-109).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25 січня 2021 року було відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду (а.с 115-117, 127).

Сторони своїм правом закріпленим ст. 360 ЦПК України не скористалися, відзив на адресу суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Учасники провадження про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

11.11.2022 року на адресу суду надійшло клопотання адвоката Стрезєва Анатолія Івановича в інтересах ОСОБА_1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке ухвалою від 14.11.2022 року було задоволено.

В судовому засіданні представник апелянта адвокат Стрезєв Анатолій Іванович просив апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, прийнявши до уваги співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, виходячи з приєднаних до матеріалів справи доказів про набуття у власність квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , враховуючи при цьому, що спірне майно було реалізовано шляхом проведення електронних торгів всупереч наявному арешту, що є неправомірним та включає в себе потенційну загрозу, що у випадку скасування відповідного заходу забезпечення позову, тим більше власник буде повноважний розпорядитись нею на власний розум та у спосіб, що може привести до утруднення виконання майбутнього імовірного позитивного рішення суду. Виходячи з неможливості порушення прав та інтересів жодного з учасників процесу, суд вважає за необхідне відмовити в скасуванні заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 10.03.2020 року у вигляді арешту на квартиру АДРЕСА_1 , а отже заява ОСОБА_1 є необґрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити.

Згідно долученого позивачам по справі договору дарування від 28.02.1992 року, останнім було отримано в дар від ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 . На підставі вказаного договору було проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 (а.с. 9-11, 19).

Також з матеріалів справи вбачається, що в провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебувала цивільна справа № 495/10508/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.01.2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено, визнано договір купівлі-продажу № 2851/Б від 23.11.2001 року квартири АДРЕСА_1 дійсним та визнана право власності на вказану квартиру за ОСОБА_3 (а.с. 37-39), яке ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.05.2020 року було скасовано. Підставою для скасування вказаного рішення суду стала заява адвоката Каланжова Владислава Івановича в інтересах ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 16.01.2018 року, зареєстрована Білгород-Дністровським районним судом Одеської області 26.02.2020 року (а.с. 22-26). Предметом позову в даній цивільні справі є договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . В подальшому, ухвалою від 06.07.2020 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на об`єкт нерухомого майна було залишено без розгляду.

05.03.2020 року адвокат Каланжов Владислав Іванович в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору недійсним, витребування майна з незаконного володіння, визнання права власності.

Разом з позовною заявою, позивачем було долучено заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яку ухвалою від 10.03.2020 року було задоволено, оскільки предметом спору є визнання права власності на зазначену квартиру, на яку позивач просив накласти арешт, враховуючи відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого дана квартира вже перейшла у власність ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу № 2734, виданого 25.11.2019 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Рязанцевою Ольгою Юріївною, та наявність підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_2 (а.с. 20-21, а.с.46-48).

З матеріалів справи також вбачається, що на момент звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, будь-якого відповідного процесуального рішення, котре набрало законної сили, з-приводу вищезазначеної квартири, а саме АДРЕСА_1 , відносно якої останній звернувся із відповідною заявою щодо скасування вжитого заходу забезпечення позову ухвалою від 10.03.2020 року, винесено не було, оскільки заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.06.2021 року в справі № 495/1435/20 про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, витребування майна з незаконного володіння та визнання права власності, було скасовано у зв`язку із надходження на адресу суду заяви ОСОБА_3 про скасування заочного рішення (а.с. 67-69), та справа призначена до розгляду.

Разом з тим, слід враховувати, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Таким чином, оскільки предметом спору в даній цивільній справі є визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна з незаконного володіння та визнання праві власності на майно, а саме вищевказану квартиру АДРЕСА_2 , враховуючи при цьому наявність на момент постановлення оскаржуваної ухвали спору відносно даної квартири, відповідно відсутність будь-якого процесуального рішення, котре набрало законної сили, та безпосередньо мету вжиття заходів забезпечення позову, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, оскільки таке скасування може значно вплинути на подальше виконання рішення суду першої інстанції по справі № 495/1435/20 у випадку задоволення позивних вимог, що в свою чергу підтверджується встановленим фактом неодноразової зміни власників вказаного спірного майна, в тому числі й під час перебування його під арештом, що в свою чергу говорить про ризики подальшого відчуження спірної квартири та призведе до порушення прав та інтересів позивача.

За положенням ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову (ч. 6 ст. 158 ЦПК України).

Слід також зазначити, що згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», а саме п. 10, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Таким чином, враховуючи вище наведене в сукупності, оскільки доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростували правильні по суті висновки суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення оскаржуваного рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 грудня 2021 року про відмову у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Повний текст постанови складений 18 листопада 2022 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк