Справа № 504/752/21
провадження № 2/504/609/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2022смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Доброва П.В.,

при секретарі Данько Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція Державної реєстрації» Махортова Ігоря Олександровича про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, поновлення записів, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2021 року позивач ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 ) звернувся до Комінтернівського районного суду в Одеській області із позовною заявою до державного реєстратора комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Махортова Ігоря Олександровича про скасування рішення державного реєстратора, в якому просив скасувати рішення про скасування №46404849 від 10.04.2019 року 15:42:08, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно КП «Агенція державної реєстрації» Одеської області Махортовим Ігорем Олександровичем, на підставі якого скасовано запис № 28406013 про право власності ОСОБА_1 на нерухоме майно машиномісце № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та скасовано відкриття розділу № 2227, шляхом поновлення запису про право власності на нерухоме майно №28406013 та поновлення розділу №227.

Ухвалою від 15 березня 2021 року було прийнято позовну заяву (зміст та форма позовної заяви та доданих до неї документів відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України) та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (враховуючи вимоги ст. ст. 274, 276, 277 ЦПК України).

Представником позивача було надано клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника за наявними в справі матеріалами. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі й наполягають на їх задоволені.

Відповідач державний реєстратор Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Махортов І.О. в судове засідання не з`явився про час та дату слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив.

Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Судом також враховується, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Таким чином, неявка відповідача, без надання жодних належних та допустимих доказів поважності неприбуття у судові засідання, свідчить про зловживання відповідачем наданими йому процесуальними правами та порушення строків розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, судом в судовому засіданні було ухвалено провести розгляд справи за відсутності позивача й відповідача, оскільки їх нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору, за наявними в ній матеріалами, з метою дотримання строків розгляду справи, а також з огляду на те, що підготовче провадження по справі, під час якого у відповідності до положень ЦПК України надаються докази, тривало більше ніж півтора роки, за час якого сторони мали можливість надати усі необхідні докази на підтвердження їх посилань та заперечень, заявити відповідні клопотання, на цей час судом закрито з метою вирішення триваючого спору між сторонами по справі.

Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18.09.2017 року між продавцем ЖБК «НАБЕРЕЖНИЙ КВАРТАЛ-КРИЖАНІВКА 5» та покупцем ОСОБА_1 було укладено Договір № 11 про купівлю-продаж майнових прав на машиномісце № НОМЕР_1 для стоянки легкового транспорту за адресою: АДРЕСА_1 .

26.04.2018 року ЖБК «НАБЕРЕЖНИЙ КВАРТАЛ - КРИЖАНІВКА 5» видав ОСОБА_1 . Довідку вх. № 11 про те, що він згідно Договору № 11 купівлі-продажу майнових прав на машиномісце від 18.09.2017 року вніс пайовий внесок в повному обсязі у сумі 39 000 (тридцять дев`ять тисяч) гривень.

26.04.2018 року між сторонами було підписано акт приймання-передачі майнових прав на машиномісце, згідно якого ЖБК «НАБЕРЕЖНИЙ КВАРТАЛ - КРИЖАНІВКА 5» передав, а ОСОБА_1 прийняв машиномісце під номером АДРЕСА_2 .

01.10.2018 року ФОП ОСОБА_2 за замовленням ОСОБА_1 було виготовлено технічний паспорт на машиномісце № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

16.10.2018 14:34:00, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43530566 від 17.10.2018, державним реєстратором Макаркіним Андрієм Костянтиновичем, Одеська філія комунальне підприємство «Реєстрація майна та бізнесу», Одеська область було зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на машиномісце № НОМЕР_1 , загальною площею 15 м.кв., за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 28406013, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 227.

Підстава виникнення права власності, відповідно до витягу індексний номер 141569547 від 17.10.2018 13:18:51: довідка, серія та номер:11, видана 26.04.2018, видавник: ЖБК «НАБЕРЕЖНИЙ КВАРТАЛ-КРИЖАНІВКА 5», договір купівлі-продажу майнових прав, серія та номер: 11, виданого 18.09.2017, видавник: ЖБК «НАБЕРЕЖНИЙ КВАРТАЛ-КРИЖАНІВКА 5», акт приймання-передачі майнових прав, серія та номер: б/н, виданий 26.04.2018, видавник: ЖБК «НАБЕРЕЖНИЙ КВАРТАЛ-КРИЖАНІВКА 5».

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державний реєстратор, реалізуючи свої функції, керується Конституцією України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Внесення відомостей до Державного реєстру прав, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону, здійснюється виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Частиною 3 ст. 10 Закону передбачено, що державний реєстратор, серед іншого, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Частиною 2 ст. 18 Закону передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

10.04.2019 року ОСОБА_3 , що діяв від імені ТОВ «Будмарин» на підставі довіреності виданої 30.08.2018р., звернувся до державного реєстратора КП «Агенція державної реєстрації» Махортова І.О. із заявою про скасування , прийнятою 10.04.2019 15:42:08 за реєстраційним номером 33588161, до якої долучив лист Департаменту Державної архітектурно будівельної інспекції в Одеській області № 1015-05/1-10377 від 22.10.2018 року.

У вказаному листі міститься знеособлена інформація про відсутність у ДАБІ інформації щодо постійного та тимчасового зберігання автотранспортних засобів (паркінгів) за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами розгляду заяви № 33588161 від 10.04.2019 державним реєстратором прав на нерухоме майно Махортовим І.О., Комунальне підприємство «Агенція державної реєстрації (Одеська область) прийнято рішення про скасування № 46404849 від 10.04.2019, яким скасовано запис № 28406013 про право власності ОСОБА_1 на машиномісце № НОМЕР_1 , що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , та внесено запис про скасування державної реєстрації розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з реєстраційним номером 227.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 247196898 від 05.03.2021 16:52:50, 10.04.2019 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Махортовим І.О., Комунальне підприємство «Агенція державної реєстрації (Одеська область) на підставі рішення про скасування № 46404849 від 10.04.2019 зареєстровано скасування запису про право власності № 28406013 та внесено запис про скасування державної реєстрації розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з реєстраційним номером 227.

Підставою зазначено: лист, серія та номер:1015-05/1-10377, виданий 22.10.2018, видавник: ДАБІ; декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ОД 88, видана 08.12.2016, видавник: ДАБІ.

Процедура скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснюється із дотриманням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон), Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, а також щодо технічної можливості скасування запису пункту 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141 (зі змінами).

Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26.10.2011 р. № 1141, у пункті 41 закріпив, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Частиною п`ятою статті 26 Закону встановлено, що внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються в порядку, передбаченому для державної реєстрації прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Лист Державної архітектурно будівельної інспекції в Одеській обл. № 1015-05/1-10377 від 22.10.2018 року, на підставі якого винесене оскаржуване рішення державного реєстратора, не підпадає під перелічені підстави для державної реєстрації прав.

Крім того, відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону заявником є власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.

Частина 2 ст. 26 Закону встановлює, що у разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом «в» пункту 2 частини шостої статті 37 Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав.

У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду.

З наявних в матеріалах справи документів не вбачається будь-який зв`язок між ТОВ «Будмарин» та машиномісцем № 11, право власності ОСОБА_1 на яке було скасоване за заявою ТОВ «Будмарин».

В єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні будь-які рішення за позовом ТОВ «Будмарин» та/або інших осіб щодо оскарження державної реєстрації прав на нерухоме майно позивача ОСОБА_1 .

Отже ТОВ «Будмарин» не могло виступати заявником щодо вказаного нерухомого майна.

За даними Державного реєстру прав та їх обтяжень за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , зареєстровано більш 80 прав власності на машиномісця, заявниками яких є фізичні особи.

В своїй позовній заяві, позивач звертав увагу на те, що державними реєстраторами КП «Агенція державної реєстрації», в тому числі державним реєстратором Махортовим І.О., окрім державних реєстрацій прав на нерухоме майно позивача, було скасовано державну реєстрацію на нерухоме майно й іншим особам.

Так, відповідно до інформації на сайті Мін`юсту, що знаходиться у відкритому доступі, 12 та 15 серпня 2019 року Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації(далі-Комісія) розглядалися скарги від фізичних осіб, державну реєстрацію яких було скасовано державними реєстраторами КП «Агенція державної реєстрації».

Комісія, розглянувши скарги, перевіривши відомості, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, додані до скарги документи, встановивши обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду скарги, вважає їх такими, що підлягає задоволенню.

Відповідно до висновків Комісії, рішення про скасування, прийняті державними реєстраторами КП «Агенція державної реєстрації» щодо машиномісць зареєстрованих за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , підлягають скасуванню як такі, що прийняті з порушенням статті 26 Закону та пункту 49 Порядку 1141, оскільки державними реєстраторами не зазначено та не додано документа, передбаченого Законом про державну реєстрацію на підставі якого скасовано право власності, а саме-рішення суду.

Державну реєстрацію скаржникам було поновлено та внесено записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно за Наказами Мін`юсту.

В єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні будь-які рішення щодо оскарження відповідних Наказів Мін`юсту.

Суд вважає надані Комісією пояснення в висновках обґрунтованими та вичерпними й погоджується з ними у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Як вбачається з положень ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.124,129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторона посилалася, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивачем надано належні та допустимі докази неправомірності дій відповідача, суд вважає, що слід задовольнити позовні вимоги.

При вищевикладених обставинах та керуючись ст. ст. 2, 3, 12, 13, 16, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 175, 178, 223, 263, 274, 276, 277 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Махортова Ігоря Олександровича про визнання протиправним та скасування рішення про скасування рішення державного реєстратора, поновлення записів - задовольнити у повному обсязі.

Скасувати рішення про скасування № 46404849 від 10.04.2019 року, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно КП «Агенція державної реєстрації» Одеської області Махортовим Ігорем Олександровичем, на підставі якого скасовано запис № 28406013 про право власності ОСОБА_1 на нерухоме майно машиномісце № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та скасовано відкриття розділу № 227, шляхом поновлення запису про право власності на нерухоме майно № 28406013 та поновлення розділу № 227.

Судові витрати покласти на відповідача.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П.В. Добров