Справа №461/9928/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2022 року м.Львів.

Галицький районний суд м. Львова

у складі:

головуючого судді Юрківа О.Р.,

за участю:

секретаря судового засідання Цибулько О.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи. Свої вимоги мотивують тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 працюють Головному управлінні ДМС у Львівській області інспекторами Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління з питань ідентифікації та паспортизації. Наказом №745-к/тр «Про відсторонення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 » від 08.11.2021 року позивачів відсторонено від роботи з 08.11.2021 року як осіб, які відмовилися/ухилилися від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 ( не надали підтвердження проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 або медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я). ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначають, що наказ про відсторонення їх від роботи був винесений на підставі актів про відмову від вакцинації. Позивачі стверджують, що ні в трудовому договорі, ні в посадовій інструкції, ні в будь-якому іншому документі, що підписані між ними та відповідачем такого зобов`язання з боку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 немає, так само, як і не передбачено повноваження відповідача на відсторонення позивачів від роботи з підстав відсутності згаданого щеплення. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважають наказ №745-к/тр від 08.11.2021 року незаконним та таким що грубо порушує їхні конституційні права. Просять позовні вимоги задовольнити, скасувати наказ про відсторонення від посади.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 07.12.2021 року було відмовлено у відкритті провадження.

17.02.2022 року позивачі подали до суду апеляційну скаргу на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 07.12.2021 року про відмову у відкритті провадження.

Постановою Львівського апеляційного суду від 06.06.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено, а ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 07.12.2021 року скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30.06.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

11.07.2022 року представник відповідача Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області скерував до суду клопотання про залишення позову без розгляду.

12.07.2022 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 12.07.2022 року у задоволенні клопотання представника відповідача Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області Баліцького О.Й. про залишення позову без розгляду відмовлено.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали суду пояснення аналогічні викладеним у мотивах позову та просять позов задовольнити.

Представник відповідача, Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області, в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просить відмовити в задоволенні позовних вимог, підтримав позицію викладену у відзиві на позовну заяву. З долученого до матеріалів справи відзиву вбачається, що відповідач просить відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає, що позивачами не доведено протиправності дій Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області щодо відсторонення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від роботи. Стверджує, що наказ від 08.11.2021 року №745-к/тр «Про відсторонення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 » є законним.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що у задоволені позову слід відмовити з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді інспектора Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління з питань ідентифікації та паспортизації ГУ ДМС у Львівській області, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 /а. с. 9-10/.

ОСОБА_2 працює на посаді інспектора Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління з питань ідентифікації та паспортизації ГУ ДМС у Львівській області, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 /а. с. 11-12/.

05.11.2021 року позивачів було ознайомлено з повідомленням про можливе відсторонення від роботи у разі відсутності обов`язкового щеплення проти COVID-19 або медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19 та роз`яснено умови, за яких відсторонення не відбудеться. У повідомленні зазначено також інформацію про те, що за ОСОБА_7 зберігається її робоче місце, але не зберігається заробітна плата.

З актів від 05.11.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовились проставити письмовий підпис у повідомленні від 05.11.2021 року про обов`язкове щеплення проти COVID-19.

Згідно з наказом №745-к/тр від 08.11.2021 року, виданим начальником ГУ ДМС у Львівській області ОСОБА_8 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсторонено від роботи з 08.11.2021 року як осіб, які відмовилися/ухилилися від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 ( не надали підтвердження проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 або медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я) /а. с. 7-8/.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з відповідними змінами (надалі-Постанова №1236), визначено, що з 19 грудня 2020 р. до 31 березня 2022 р. на території України карантин.

Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників, або поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених робіт.

Наказом МОЗ від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» до групи обов`язкової вакцинації віднесені працівники центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їх підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової перед вищої, професійної, загальної середньої, у тому числі спеціальної, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ.

Цим наказом передбачається, що щеплення є обов`язковим в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.10.2011 року за № 1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11.10.2019 року № 2070).

Таким чином, працівники з наведеного переліку наказів МОЗ можуть не вакцинуватися лише тоді, якщо вони мають саме абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень.

З офіційного сайту «Вакцинація від COVID-19» (https://vaccination.covid19.gov.ua) вбачається, що усі вакцини від COVID-19 не можна використовувати у разі: важкої алергічної реакція на їхні компоненти чи попередню дозу; гострого захворювання (температура тіла вище 38,0°C); Вакцину CoronaVac/Sinovac Biotech не можна застосовувати, у разі вагітності чи годування грудьми; синдром Гійєна-Барре в анамнезі. мРНК-вакцину виробника Pfizer/BioNTech не можна використовувати, якщо наявна тяжка алергічну реакцію після першої дози вакцини або до будь-якого з її компонентів (наприклад, анафілактичний шок тощо); негайну алергічну реакцію будь-якого ступеня тяжкості на першу дозу вакцини мРНК COVID-19 або будь-якого з її компонентів (включно з поліетиленгліколем) після введення вакцини; негайну алергічну реакцію будь-якого ступеня тяжкості на полісор.

Протипоказання до вакцинації встановлюються лікарем, який вирішує питання щодо проведення вакцинації відповідно до рекомендацій, викладених Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень та інших національних настановах. Протипоказання до вакцинації може встановлювати сімейний або лікуючий лікар та надати відповідний висновок про тимчасове чи постійне протипоказання або про відтермінування через COVID-19 в анамнезі. Якщо в пацієнта є протипоказання до щеплення однією з вакцин проти COVID-19 за можливості особа має вакцинуватися іншими типами вакцин.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вони мають абсолютні протипоказання, за наявності яких не можна використовувати будь-яку вакцинацію.

Згідно з ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 49 Конституції України встановлено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності. Держава дбає про розвиток фізичної культури і спорту, забезпечує санітарно-епідемічне благополуччя.

Відповідно до ст. 2 КЗпП України працівники мають право, зокрема, на здорові і безпечні умови праці.

Пунктами а) та б) ст. 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, відповідно до яких громадяни України зобов`язані, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян, у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до п. 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 1236 керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій слід забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 p.;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3)взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України "Про оплату праці" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу";відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Згідно з ч.1 ст.46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Верховний Суд у постанові від 10 березня 2021 року в справі № 331/5291/19 зазначив: «згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Зважаючи на це, саме життя, здоров`я і безпека людини, визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні.

Таким чином, інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні забезпечення безпеки життя і здоров`я його громадян.

З постанови Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі № 682/1692/17 вбачається, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами особи, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, та є виправданим.

Також, Цивільним касаційним судом у складі Верховного Суду у листі від 24.12.2021 року № 3223/0/208-21 надано роз`яснення щодо правового регулювання на національному рівні питання відсторонення працівників у зв`язку з відсутністю у них щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Згідно з даним роз`ясненням, відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Відсторонення працівника від роботи є призупиненням з ним трудових відносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою.

Тимчасове увільнення працівника від виконання трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи, на умовах та з підстав, встановлених законодавством, є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.

Відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому в наказі про відсторонення зазначаються підстави та строки такого відсторонений. Керівник зобов`язаний ознайомити працівника з наказом про відстороненню від роботи. У разі коли працівник відмовляється ознайомитися зі змістом наказу або проставити свій підпис на наказі, керівник має скласти акт про відмову Працівника ознайомитися з документом. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.

У постанові Верховного суду від 10.03.2021 р. у справі № 331/5291/19 викладено таку позицію: «Вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави - тобто було виправданим».

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Таким чином, право ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на працю було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки у позивачів відсутнє щеплення проти COVID-19.

Втручання у дане право у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та є цілком необхідним у демократичному суспільстві.

Враховуючи наведене, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю, оскільки відсторонення позивачів від роботи є законним і правомірним, позивачами не доведено протиправності дій відповідача стосовно порушення їх права на працю, передбаченого ст.43 Конституції України, та інших нормативно-правових актів, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 19, 76, 81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.46 КЗпП України, Законом України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи - відмовити за безпідставністю.

Повний текст судового рішення проголошено 15.07.2022 року о 15 год. 10 хв.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя О.Р.Юрків.