ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 682/405/22

Провадження № 22-ц/4820/1703/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 червня 2022 року (суддя Маршал І.М.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за період прострочення виконання,

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за період прострочення виконання.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 14.09.2018 Славутським міськрайонним судом Хмельницької області ухвалено рішення в справі №682/52/18, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача борг за розпискою в сумі 47000 грн., 38164 грн. - інфляційні втрати, 4222,27 грн. - 3% річних та 26451,27 грн. - відсотки за користування чужими коштами, а всього 115 837,54 грн. Розрахунок збитків, заподіяних інфляцією, 3% річних та відсотків за користування чужими грошовими коштами, проведено з січня 2015 року по січень 2018 року.

19 жовтня 2020 головним державним виконавцем Славутського ВДВС винесено постанову ВП №63327571 про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого документа, виданого позивачу на підставі ухваленого судом рішення.

26 листопада 2021 року державними виконавцем винесено постанову ВП № 63327571 про повернення позивачу виконавчого документа у зв`язку з відсутністю у боржника майна та інших доходів, на які можна було б звернути стягнення, тобто ухвалене судом рішення на користь позивача є невиконаним.

Оскільки рішення Славутського міськрайонним судом Хмельницької області від 14.09.2018 року у справі №682/52/18 своєчасно не виконано відповідачем, це є підставою для нарахування позивачем інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до положень статті 625 Цивільного кодексу України.

Позивач зазначає, що всього за період з 01 лютого 2018 року по 01 січня 2022 року індекс інфляції в Україні становив 129,97%, а втрати від інфляції становили 14 085 грн. (47 000 х 29,97%), 3% річних від простроченої суми за період з 01.02.2018 по 01.01.2022 становить 11,75%, тобто 5 522 грн.

Крім того з посиланням на положення статті 1048 ЦК України ОСОБА_1 , зазначає що має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір процентів від суми позики за період з 01.02.2018 по 01.01.2022 становить 22 546 грн.

Посилаючись на зазначене, позивач просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_2 втрати від інфляції в сумі 14 085 грн., 3% річних від простроченої суми, що становить 5 522 грн., проценти від суми позики у розмірі 22 546 грн.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 червня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване недоведеністю позовних вимог, а саме позивачем не надано суду доказів фактичного залишку заборгованості за виконавчим документом після того, як він перебував на примусовому виконанні в органах ДВС, що позбавляє суд можливості всебічно, повно та об`єктивно визначити на користь позивача розмір інфляційних втрат, 3% річних від простроченої суми за положеннями ч.2 статті 625 ЦК України та проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 червня 2022 року скасувати, позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування скарги зазначає, що судом не враховано, що ухвалене 14.09.2018 Славутським міськрайонним судом рішення, яким на користь ОСОБА_1 стягнуто з ОСОБА_2 борг за договором позики, збитки, заподіяні інфляцією, 3% річних та відсотки за користування чужими коштами всього у розмірі 115 837,54 грн., залишилось невиконаним. Тобто кошти чи майно на користь позивача станом на 26.11.2021 року державним виконавцем не стягувались. Підстави для нарахування санкцій (хоча б до 26.11.2021 року) в суду були. Доказів дій, спрямованих на виконання рішення суду, боржник не надав, у рішенні суду про такі докази не зазначено.

Відзиву на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 до Хмельницького апеляційного суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у такому випадку судове засідання не проводиться, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на нормах процесуального та матеріального права.

Судом встановлено, що заочним рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 47 000 грн., 38 164 грн. збитків, заподіяних інфляцією, 4 222,27 грн. - 3% річних та 26 451,27 грн. відсотків за користування чужими коштами, а всього 115 837,54 грн. (а. с. 3-5).

Згідно постанови головного державного виконавця Славутського міськрайонного ВДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 19.10.2020 на підставі виконавчого листа №682/52/18, виданого судом 14.06.2019, за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження ВП №63327571 (а. с. 6).

Згідно постанови головного державного виконавця Славутського міськрайонного ВДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 26.11.2021 виконавчий лист №682/52/18 повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю майна боржника та коштів, на яке може бути звернено стягнення (а. с. 7).

Тобто на підтвердження доводів щодо невиконання відповідачем грошового зобов`язання позивачем надано належні та допустимі докази щодо виконання грошового зобов`язання в повному обсязі.

На спростування зазначеного матеріали справи будь-яких доказів не містять.

Так, ч. 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом положень частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сума інфляційних втрат, яку має компенсувати відповідач, розраховується з наступного за розрахунковим місяцем з урахуванням середнього індексу інфляції на місяць.

Оскільки заочне рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2018 року залишилось невиконаним, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 5522 грн. за період з 01 лютого 2018 року по 01 січня 2022 року на суму позики 47 000 грн. та 14 085 грн. інфляційних втрат за цей же період.

Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Такий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Про застосування позовної давності відповідач в суді першої інстанції не заявляв.

Відповідно у суду немає підстав для відмови в позові про стягнення інфляційних втрат та 3% річних відповідно до положень ч.2 статті 625 ЦК України.

Щодо стягнення процентів за користування чужими коштами

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) також викладено правову позицію про те, що після направлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення кредитної заборгованості та, відповідно, припинення дії кредитного договору, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за позикою (кредитом) припиняється у разі припинення дії договору позики.

Оскільки строк позики закінчився до 15.01.2015 року, заочним рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 47 000 грн., підстави для нарахування процентів за договором позики на підставі статті 1048 ЦК України відсутні.

Така вимога задоволенню не підлягає.

На вказані обставиниСлавутський міськрайонний суд Хмельницької області уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 3% річних у розмірі 5522 грн. та 14 085 грн. інфляційних втрат. В задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування чужими коштами на підставі статті 1048 ЦК України слід відмовити.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За подачу позовної заяви слід було сплатити 992,40 грн. судового збору (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позову (46,51% (19607 х 100 ? 42153)), та з врахуванням того, що ОСОБА_1 від сплати судового збору звільнений як особа з інвалідністю, судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 461,57 грн. слід стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 червня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) 3% річних у розмірі 5522 грн. та 14 085 грн. інфляційних втрат.

В решті позову відмовити.

Судовий збір у розмірі 461,57 грн. стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк