Справа № 156/173/22
Провадження № 2/156/147/22
Рядок статзвіту № 67
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 жовтня 2022 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Федечко М. О.

за участю: секретаря судового засідання Салатюк Г.В.

представника позивача (в режимі відеоконференції)

Свередюк Ю.А.

відповідача ОСОБА_1

представників відповідача Сиротинського С.В.

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 156/173/22 за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, зокрема, визнати житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,2442 га кадастровий номер :01:002:0110 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, що в с. Бужанка; земельну ділянку площею 0,0831 га кадастровий номер :01:003:0102 з цільовим призначенням: землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, що в с. Бужанка; земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер :01:003:0101 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що в с. Бужанка; транспортний засіб марки «Mazda» номерний знак НОМЕР_1 , код НОМЕР_2 об`єктами спільної сумісної власності подружжя та здійснити поділ: житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами; земельної ділянки площею 0,0831 га, кадастровий номер :01:003:0102 з цільовим призначенням: землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства та визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки; земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :01:003:0101 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, споруд та визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,25 га, кадастровий номер :01:003:0101 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію 1/2 вартості автомобіля марки «Mazda» номерний знак НОМЕР_1 , код JMZCR19R600372729.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16 травня 1997 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_1 у Грядівській сільській раді, актовий запис № 4. Від спільного подружнього проживання у них народилося троє дітей, дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Спільне життя з відповідачем не склалося, у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного. ОСОБА_1 систематично вчиняє домашнє насильство по відношенню до неї та дітей. На даний час вони проживають окремо та спільного господарства не ведуть.

У 2004 році, за спільні кошти, вони придбали житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 . Також у спільній власності подружжя перебувають земельні ділянки: земельна ділянка, кадастровий номер :01:002:0110 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що в с. Бужанка; земельна ділянка кадастровий номер :01:003:0102 з цільовим призначенням землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства; земельна ділянка кадастровий номер :01:003:0101 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, споруд, що в с. Бужанка та транспортний засіб марки «Mazda» номерний знак НОМЕР_3 , код НОМЕР_2 .

Все вище вказане нерухоме майно, крім земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0110 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, оформлене на відповідача ОСОБА_1 . Вважає, що зазначене майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбане у шлюбі та за спільні кошти.

Між ними не досягнуто добровільної згоди щодо поділу вище зазначеного майна, крім того, відповідач, без її згоди, відчужив спільно придбаний автомобіль марки «Mazda» номерний знак НОМЕР_3 , код JMZCR19R600372729. Вказаний автомобіль відчужений відповідачем за договором купівлі-продажу від 27 січня 2022 року після того, як вона повідомила про намір розірвати шлюб. Їй не було відомо, що відповідач продав автомобіль, який є спільним майном подружжя, а тому змушена звернутися до суду із вище вказаним позовом.

З врахуванням інтересів неповнолітніх дітей, які проживають разом із нею та того, що відповідач вчиняє домашнє насильство, просить відступити від принципу рівності часток подружжя і виділити їй більшу частину із спільного майна - житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Зважаючи на те, що відповідач в добровільному порядку не бажає здійснити поділ спільно нажитого майна, тому позивач змушена звернутися до суду із вказаним позовом.

16 березня 2022 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

16 червня 2022 року від представника позивача Свередюк Ю.А. надійшла заява про уточнення позовних вимог у якій вказала, що майно, яке позивач вважає набутим за час шлюбу та яке є спільною сумісною власністю подружжя складається з: житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , вартістю 67241 грн.; земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер :01:003:0101, місцезнаходження с. Бужанка Володимирського району Волинської області вартістю 189675 грн.; земельної ділянки площею 0,2442 га. з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:0110, місцезнаходження с. Бужанка Володимрського району Волинської області вартістю 160585,92 грн.; земельної ділянки площею 0,0831 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер :01:003:0102 місцезнаходження с. Бужанка Володимирського району Волинської області вартістю 3939,45 грн.; автомобіль марки «Mazda» номерний знак НОМЕР_3 , код JMZCR19R600372729 вартістю 190000 грн. Загальна вартість спільного майна подружжя становить 611441,37 грн. Враховуючи рівність часток подружжя, кожному з подружжя належить майна на суму 305720,68 грн. із розрахунку 611441,37 грн. /2. Вважає, що при поділі спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 необхідно відступити від засад рівності часток подружжя, збільшивши частку у спільному майні ОСОБА_4 з урахуванням того, що відповідач систематично вчиняє домашнє насильство по відношенню до неї та дітей. 27 січня 2022 року відносно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, відповідач ОСОБА_1 приховав та витратив на шкоду інтересам сім`ї автомобіль марки «Mazda». Так, 27 січня 2022 року відповідач відчужив вказаний автомобіль своєму племіннику ОСОБА_9 , при цьому продовжує користуватися вказаним автомобілем. Враховуючи, що відповідач не утримує неповнолітню дитину, відчужив та приховав автомобіль вважає, що є всі підстави для відступлення від рівності часток подружжя при поділі спільного майна.

Вважає, що житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 необхідно залишити за позивачем, так як вона і її діти проживають у ньому та іншого житла не мають. Відповідач же залишив житловий будинок та у ньому не проживає.

Оскільки за ОСОБА_4 в порядку поділу спільного майна подружжя залишається житловий будинок, який розташований на земельній ділянці площею 0,25 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:003:0101, місцезнаходження с. Бужанка Володимирського району Волинської області, тому зазначена земельна ділянка також повинна бути залишена за позивачем для недопущення порушення принципу цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою.

На підставі викладеного, просить визнати, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:003:0101, місцезнаходження с. Бужанка Володимирського району Волинської області; земельну ділянку площею 0,2442 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:0110; земельну ділянку площею 0,0831 га з цільовим призначенням землі сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер :01:003:0102, місцезнаходження с. Бужанка Володимирського району Волинської області; автомобіль марки «Mazda», номер кузову НОМЕР_2 об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Визнати за ОСОБА_4 , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності подружжя на даний житловий будинок. Визнати за ОСОБА_4 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:003:0101, місцезнаходження с. Бужанка Володимирського району Волинської області, припинивши право спільної сумісної власності подружжя на дану земельну ділянку. Визнати за ОСОБА_4 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2442 га. з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:0110, місцезнаходження с. Бужанка Володимирського району Волинської області, припинивши право спільної сумісної власності подружжя на дану земельну ділянку, а також на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0831 га з цільовим призначенням землі сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:003:0102, місцезнаходження якої с. Бужанка Володимирського району Волинської області, припинивши право спільної сумісної власності подружжя на дану земельну ділянку. Залишити за ОСОБА_1 автомобіль марки «Mazda» номер кузову НОМЕР_2 , припинивши право спільної сумісної власності подружжя на даний автомобіль. (а.с.79-84).

07 липня 2022 року закрите підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

16 серпня 2022 року в задоволенні клопотання представника відповідача про повернення до стадії підготовчого провадження відмовлено.

30 серпня 2022 року клопотання представника відповідача задоволено, поновлено відповідачу строк для подачі відзиву на заяву про уточнення позовних вимог, відзив на позовні вимоги долучено до матеріалів справи.

Згідно відзиву представника відповідача ОСОБА_3 , позовні вимоги відповідачем не визнаються та вважає, що в задоволенні уточнених позовних вимог слід відмовити виходячи з наступного. За час спільного проживання разом із позивачем, відповідач постійно дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, удосконалював побут, розбудовував за рахунок будівництва будинок та надвірні споруди, не ухилявся від участі в утриманні дітей. Він оплачував навчання дітей у вузах та видав дочку заміж.

Крім спільного будинку, ОСОБА_1 немає іншого житла, є інвалідом 3 групи (трудове каліцтво), ніде не працює, має незадовільний стан здоров`я, тому для нього важливо проживати у своєму будинку. Будинок має окремі кімнати, які можна використовувати окремо, тому вважає за можливе поділити будинок у рівних частках, по 1/2 частині кожному та встановити право спільної часткової власності.

Що стосується притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, то справа про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 КУпАП, 14 липня 2022 року закрита на підставі ст. 247 КУпАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Крім того, двоє повнолітніх дітей є працездатними особами.

Вважає, що висновок про вартість об`єкта оцінки - житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , що долучений представником позивача не відповідає вимогам ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та містить незрозумілу для представника відповідача вартість об`єкту нерухомості.

Що стосується поділу земельної ділянки площею 0,2442 га, кадастровий номер :01:002:0110 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, що в с. Бужанка Володимирського району, то зазначає, що вона виділена під забудову згідно рішення Бужанківської сільської ради від 26 вересня 1995 року № 5/3 ОСОБА_10 , який помер у 2008 році. Після його смерті, майно перейшло до ОСОБА_11 . У зв`язку із сімейними обставинами, з метою збереження даної ділянки ОСОБА_11 , за домовленістю з ОСОБА_4 , що остання не буде мати в майбутньому будь-яких претензій на вказане майно, надала нотаріально засвідчену довіреність на ОСОБА_4 , яка у свою чергу приватизувала дану ділянку на себе. Вказана земельна ділянка не може бути визнана об`єктом права спільної сумісної власності, так, як право на вказане майно має ОСОБА_11 , з чого слідує спір про право власності.

Що стосується автомобіля марки «Mazda» номер кузову НОМЕР_2 , то у 2021 році відповідач поїхав на заробітки за кордон з метою придбання вище вказаного автомобіля. За зароблені кошти придбав спірний автомобіль, однак коштів на розмитнення йому не вистачило і він позичив у знайомих певну суму грошей. В подальшому автомобіль поставлено на облік, однак враховуючи, що термін позики коштів вийшов - відповідач автомобіль продав, порадившись із дружиною. На даний час усі борги не повернуті. Залишок коштів, які залишились від продажу автомобіля відповідач віддав дружині. На підставі викладеного, просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити повністю. (а.с.122-124).

08 вересня 2022 року від представника позивача Свередюк Ю.А. надійшла відповідь на відзив. У якій зазначила, що незважаючи на наявність окремих житлових кімнат, приміщення, зокрема, кухня, вбиральня, коридори будуть перебувати у спільному користуванні. Після розірвання шлюбу, позивач і відповідач є окремими сім`ями, тому вести спільний побут вже не є можливим. Постійна присутність відповідача у будинку буде створювати психологічний дискомфорт позивачу, яка бажає жити самостійним окремим життям.

Крім того, відповідач ОСОБА_1 є власником 1/6 частини житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яка належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12 квітня 2017 року. Відповідач на даний час проживає у вказаному житловому будинку, тому задоволення позовних вимог в частині визнання права власності на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 не позбавить відповідача права на житло та не буде надмірним втручанням у його власність.

Що стосується визначення вартості житлового будинку, то суб`єкт оціночної діяльності ОСОБА_12 здійснив оцінку майна та надав звіт про оцінку в яких зроблено висновок про вартість об`єкта оцінки спірного житлового будинку. Оцінка здійснена відповідно до закону і немає підстав сумніватися у її достовірності. Твердження представника відповідача, що даний документ не є звітом, а висновком, не є належним спростуванням даного доказу, а назва заголовку на її думку є надмірним формалізмом.

Щодо продажу транспортного засобу, то є незрозумілим та суперечливим твердження відповідача, що він поїхав на заробітки за кордон, оскільки йому не вистачало коштів на реабілітацію, при цьому, за кошти які він заробив придбав автомобіль. Вважає вказане твердження відповідача суперечливим, оскільки незрозуміло , він заробляв кошти на лікування чи автомобіль. ОСОБА_4 не було відомо про отримання будь-яких коштів в борг від знайомих відповідача, згоди на отримання таких коштів вона не надавала. Також суперечливими є твердження, що на даний час борги неповернуті, проте далі відповідач вказує, що залишок коштів від продажу він повернув позивачу. На її думку, договір купівлі-продажу укладений між близьким родичем відповідача, а саме, проданий племіннику, а тому договір є удаваний та фіктивний, так як відповідач продовжує користуватися автомобілем про що свідчать записи та фотознімки. Новий власник автомобіля проживає близько від ОСОБА_4 , територія села є невеликою, тому ОСОБА_4 постійно бачить, що за місцем проживання нового власника автомобіль не зберігається, новий власник ним не користується. Коштів від продажу автомобіля ОСОБА_4 ніколи не отримувала і взагалі не знала про його продаж.

Щодо земельної ділянки площею 0,2442 га, з цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:0110, місцезнаходження якої с. Бужанка Володимирського району Волинської області, то вона належала ОСОБА_10 та виділена йому Бужанківською сільською радою. Оскільки ОСОБА_10 помер, а вказана земельна ділянка була не приватизована та вільна від забудови, родичі померлого дану ділянку не успадкували, тому ОСОБА_4 звернулася до Бужанківської сільської ради із заявою про виділення їй у власність вказану земельну ділянку. Рішення Бужанківської сільської ради про виділення даної земельної ділянки та передачу її у власність ОСОБА_4 ніким не оспорювалося, право власності на земельну ділянку було зареєстроване ще у 2014 році. З урахуванням викладеного, вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення. (а.с.145-147).

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав викладених у заяві про уточнення позовних вимог, просить позов задоволити та суду пояснила, що з 1997 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, у них народилось троє дітей, одна з них на даний час є неповнолітньою. За час спільного проживання вони придбали будинок та нажили інше майно. Спірний автомобіль був придбаний за час шлюбу. Не заперечує, що чоловік поїхав на роботу за кордон та по приїзду купив автомобіль. В той час, як він був на заробітках, вона забезпечувала дітей, сплачувала комунальні послуги. За боргові зобов`язання відповідача їй нічого невідомо, вона не надавала згоду на продаж автомобіля, а відповідач надалі користується спірним автомобілем. З 22 січня 2022 року відповідач вибрався з будинку, з цього часу вони разом, як сім`я, не проживають. Час від часу він приходив додому, щоб переночувати та поконфліктувати. Чоловік проживає у своєї матері та у вказаному будинку йому належить частка. Зазначила, що замок у спірному будинку вона змінила, коли зламався ключ. У їхньому будинку прописані вона з відповідачем та їх троє дітей, також проживає зять, без реєстрації.

Представник позивача суду пояснила, що сторони за час спільного проживання набули наступне майно: житловий будинок; земельну ділянку для обслуговування вказаного будинку; земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку; земельну ділянку для особистого селянського господарства; автомобіль. Житловий будинок і земельна ділянка під ним, земельна ділянка для особистого селянського господарства, автомобіль зареєстровані за відповідачем, а одна земельна ділянка за позивачем. В кінці 2021 року стосунки між сторонами погіршились та 22 січня 2022 року під час конфлікту, відповідач переїхав проживати до своєї матері, де йому належить частина будинку на праві власності. У лютому 2022 року позивач звернулася до суду із позовами про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та із вказаним позовом. Зі слів дочки, стало відомо, що їх автомобіль перереєстрований на інший номер, його відповідач перереєстрував через договір купівлі-продажу на свого племінника. Вважає, що при поділі спільного майна подружжя, необхідно відступити від рівності часток подружжя у зв`язку з тим, що автомобіль без згоди позивача перереєстрований на родича відповідача, відповідач не сплачує аліменти та вчиняє домашнє насильство. Кошти отримані за реалізацію автомобіля використані відповідачем у власних цілях, договір купівлі - продажу автомобіля є удаваним, фіктивним, адже відповідач і надалі користується ним, а не новий власник автомобіля. Вважає, що відповідач так вчинив задля уникнення поділу спільного майна. Позивач не претендує на автомобіль, вважає, що вартість її частки у ньому, а саме грошові кошти від продажу, слід врахувати при поділі майна. Враховуючи, що у спірному житловому будинку проживає позивач разом із своїми дітьми та зятем, а відповідач має власне житло у якому проживає, тому доцільно залишити житловий будинок у власності позивача. Спільне проживання сторін у спірному будинку буде недоцільним, оскільки сторони живуть своїм особистим життям, а в разі поділу кухня, ванна кімната, подвір`я будуть у спільному користуванні сторін і у них можуть бути продовжені конфлікти, задля їх уникнення недоцільне спільне проживання. Земельна ділянка для обслуговування спірного житлового будинку повинна перейти у власність позивача за принципом: хто є власником будинку, той є і власником земельної ділянки для обслуговування житлового будинку. Вважає звіт про оцінку житлового будинку належним доказом, а на спростування визначеної вартості у ньому, відповідач іншого висновку не надав. Вказує, що до спірних правовідносин слід застосувати вимоги ст. 70-71 СК України та підставами для відступлення від рівності часток вважає не сплату відповідачем комунальних послуг, заборгованість по аліментах, приховування майна.

Щодо інших спірних земельних ділянок, для будівництва та обслуговування житлового будинку та особистого селянського господарства, на її думку їх необхідно поділити по 1/2 частині.

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково, суду пояснив, що він тривалий час працював на шахті та за час спільного подружнього проживання з позивачем вони придбали житловий будинок, добудували та зробили у ньому капітальний ремонт. З метою придбання автомобіля, він поїхав за кордон на роботу, за зароблені кошти придбав автомобіль, але грошей не вистачило на його розмитнення і він позичив 3100 дол. США у знайомих. Після розмитнення автомобіля мав повернути борг, оскільки коштів для повернення він не мав, а строки позики вже спливали, він продав автомобіль, повернув борги, частину коштів надав позивачу, а решту витратив в інтересах сім`ї. Про те, що продав автомобіль він дружині не повідомляв, але про його продаж було відомо іншим родичам. Він не згідний з тим, щоб все майно перейшло позивачу, вважає, що йому також має належати частина житлового будинку у якому він має намір проживати, зробивши окремий вхід та згідний поділити його по Ѕ частині. Щодо спірних земельних ділянок площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,0831 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, то вважає що вони підлягають поділу між ними по 1/2 частині, а земельна ділянка площею 0,2442 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) поділу не підлягає, оскільки має належати його сестрі ОСОБА_11 . Оскільки автомобіль він придбав за власні кошти, вважає його своєю особистою власністю, він поділу, як спільно нажите майно, не підлягає.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги фактично визнали частково, вважають, що відповідача не може бути позбавлено права власності на 1/2 частину належного йому майна та вважають, що будинок та земельна ділянка для його обслуговування має бути поділена порівну між сторонами. Щодо спірного автомобіля, то відповідач за власні кошти придбав його, а про його реалізацію було відомо всім рідним, тому авто поділу між сторонами не підлягає. Земельні ділянки площею 0,25 га та 0,0831 га також підлягають поділу, як спільна сумісна власність подружжя по Ѕ частині. Що стосується земельної ділянки площею 0,2442 га. з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), то вона поділу не підлягає, оскільки в порядку спадкування після смерті чоловіка вона повинна належати ОСОБА_11 . Зазначили, що у висновку про вартість об`єкта оцінки - житлового будинку значно занижено його вартість, у зв`язку з чим, він не є належним доказом у справі.

Суд, заслухавши учасників справи, допитавши свідків, всебічно та повно дослідивши докази у справі, приходить до наступного висновку.

Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 16 травня 1997 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданим Грядівською сільською радою.

Від спільного подружнього життя у сторін народилося троє дітей ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 20 липня 2022 року, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано. Копію рішення сторонами до матеріалів цивільної справи не долучено. Зважаючи на те, що цивільна справа розглядалася у складі головуючого судді Федечко М.О., з метою повного та всебічного розгляду справи, копію рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами з відміткою про набрання ним законної сили роздруковано з автоматизованої системи документообігу суду та долучено до матеріалів справи.

За час розгляду справи судом встановлено, що відносини притаманні подружжю сторони фактично не підтримують з 22 січня 2022 року.

Вирішуючи зазначений спір, суд встановив обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясував джерело і час придбання зазначеного майна.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

За загальним підходом, закріпленим у статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 60 СК України містить презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільної сумісної власності на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування такої презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Частиною першою статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). У випадку множинності об`єктів нерухомого майна, що перебуває у спільній власності сторін, суду належить розглянути можливість здійснити поділ майна таким чином, щоб не зобов`язувати сторону сплачувати компенсацію.

Згідно заяви про уточнення позовних вимог, позивач просить визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер :01:003:0101, яка знаходиться в с. Бужанка Володимирського району, земельну ділянку площею 0,2442 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:0110, яка знаходиться в с. Бужанка Володимирського району, земельну ділянку площею 0,0831 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, землі сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :01:003:0102, місцезнаходження с. Бужанка Володимирського району та автомобіль марки «Mazda», номер кузову НОМЕР_2 .

Судом встановлено правове набуття у власність земельних ділянок площею 0,2442 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер :01:002:0110 та площею 0,0831 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства - землі сільськогосподарського призначення кадастровий номер :01:003:0102 та встановлено, що вони не відносяться до об`єктів спільної сумісної власності подружжя з огляду на наступне.

Статтею 41 Конституції України та статті 319 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 321 ЦК України встановлює принципи непорушності права власності. Відповідно до цієї норми право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до п.5 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 1311/832/12 зазначено, що відповідно до Закону України від 11 січня 2011 року № 2913-VI «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» статтю 61 СК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації». Вказана норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України від 17 травня 2012 року № 4766 «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість статтю 57 СК України доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації. Із урахуванням вказаних змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 листопада 2018 року у справі № 753/6139/14-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 406/1959/15-ц.

Отже, з урахуванням змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. Виключно протягом періоду з 08 лютого 2011 року до 13 червня 2012 року приватизована одним із подружжя земельна ділянка вважалася об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дана позиція узгоджується з постановою Верховного Суду по справі від 31 серпня 2020 року по справі № 738/703/18.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 є власницею земельної ділянки, площею 0,2442 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в с. Бужанка (кадастровий номер :01:002:0110), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 296755170 від 27 січня 2022 року, підстава для державної реєстрації - свідоцтво про право власності, серія та номер НОМЕР_5 , виданий 19 грудня 2014 року Реєстраційною службою Іваничівського районного управління юстиції Волинської області. Також судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 0,0831 га., з цільовим призначенням - землі сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, в с. Бужанка (кадастровий номер :01:003:0102) дата та час державної реєстрації - 20 жовтня 2015 року, підстава для державної реєстрації - свідоцтво про право власності, серія та номер НОМЕР_6 , виданий 20 жовтня 2015 року Реєстраційною службою Іваничівського районного управління юстиції Волинської області, що підтверджується також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 296755048 від 27 січня 2022 року. Однак, як вказала представник позивача, відповідач ОСОБА_1 дійсно набув право власності на спірну земельну ділянку площею 0,0831 га шляхом приватизації в інтересах сім`ї, а тому вважає, що вона підлягає поділу, як спільна сумісна власність подружжя.

Як ствердила в судовому засіданні представник позивача вказані земельні ділянки сторони дійсно набули у власність шляхом безоплатної приватизації. Щодо земельної ділянки площею 0,2442 га. з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:0110, яка знаходиться в с. Бужанка, то вона дійсно належала ОСОБА_10 та виділена йому Бужанківською сільською радою. Оскільки ОСОБА_10 помер, а вказана земельна ділянка була неприватизована та вільна від забудови, родичі померлого дану ділянку не успадкували, тому ОСОБА_4 приватизувала вище вказану земельну ділянку. Набуття позивачем права власності на вище вказану земельну ділянку шляхом приватизації підтверджено стороною відповідача.

З огляду на те, що сторони набули у власність спірні земельні ділянки не в період з 8 лютого 2011 року по 13 червня 2012 року, а після червня 2012 року, безоплатно, шляхом приватизації, а тому такі належать їм на праві особистої приватної власності і поділу, як спільне майно подружжя не підлягають.

Тому позовні вимоги в частині визнання вище вказаних об`єктів нерухомості об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та їх поділ до задоволення не підлягають.

Щодо посилань представника відповідача на належність земельної ділянки площею 0,2442 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в с. Бужанка ОСОБА_11 , такі твердження не знайшли свого підтвердження, а спір щодо оскарження права власності позивача на вище вказану спірну земельну ділянку повинен вирішуватися в іншому провадженні.

Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі, позивачем та відповідачем набуто наступне спільне майно: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 ; автомобіль марки «MAZDA», модель 5, номер кузову НОМЕР_2 .

Так, зокрема, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 16 липня 2004 року, відповідач ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_17 житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5208716 від 27 жовтня 2004 року та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 296754697 від 27 січня 2022 року стверджується, що вище вказаний житловий будинок належить ОСОБА_1 на праві приватної власності (а.с. 21-24).

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Поділ всього майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя, або лише певної речі, означає припинення щодо нього режиму об`єкта права спільної сумісної власності.

Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Позивач у прохальній частині заяви про уточнення позовних вимог просила поділити спільно нажите майно наступним чином: визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, що в с. Бужанка Володимрського району, кадастровий номер :01:003:0101, припинивши право спільної сумісної власності подружжя на вказане майно. При цьому, просить залишити відповідачу ОСОБА_1 автомобіль марки «MAZDA», модель 5, номер кузову НОМЕР_2 , врахувавши вартість її частки при поділі майна. При цьому, позивач просила відступити від рівності часток подружжя, збільшивши частку у спільному майні ОСОБА_4 з огляду на те, що відповідач систематично вчиняє домашнє насильство по відношенню до неї та дітей, приховав та отримані кошти за реалізацію автомобіля витратив на шкоду інтересам сім`ї та не утримує неповнолітню дитину.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1ст. 60 СК).

Відповідно ст.ст.355, ч.1,356 ч.1 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Вирішуючи справу по суті, суд не відступає від засади рівності часток подружжя, оскільки матеріали справи не містять жодних відповідних доказів для зменшення частки будь-кого з подружжя. Посилання представника позивача на те, що підставами для відступлення від рівності часток є вчинення домашнього насильства, заборгованість по аліментах в судовому засіданні жодними доказами не підтверджено.

Тому суд, виходячи з наведених вимог закону та керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», вважає, що по даній справі слід застосувати засади рівності часток подружжя.

Позивач наполягала залишити їй у власність житловий будинок з господарськими і надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 мотивуючи тим, що з нею проживають діти та в подальшому вони з відповідачем не зможуть разом проживати. Однак, відповідач категорично заперечив щодо вказаної вимоги та вказав, що через конфлікти у сім`ї змушений був залишити місце проживання за вище вказаною адресою та переїхати проживати до будинку своєї матері. Вважає, що йому теж належить частка у будинку, оскільки він куплений за час їх спільного проживання, він зробив капітальний ремонт та має намір у ньому проживати, влаштувавши окремий вхід, тому вважає, що має право на Ѕ частину будинку на інші варіанти поділу будинку не згідний.

Так, довідкою виконавчого комітету Поромівської сільської ради від 28 липня 2022 року № 84, ОСОБА_1 з 22 січня 2022 року проживає без реєстрації в житловому будинку по АДРЕСА_1 . Вказане також підтверджено в судовому засіданні сторонами у справі. Також судом встановлено, що дійсно відповідачу ОСОБА_1 належить 1/6 частина будинковолодіння за вище вказаною адресою.

Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Примусове припинення права власності можливе лише згідно зі ст. 365 ЦК України, яка передбачає можливість пред`явлення співвласником майна, яке перебуває у спільній частковій власності, позову про припинення права власності на частку іншого співвласника із виплатою йому грошової компенсації вартості його частки, яка завчасно вноситься на депозитний рахунок суду. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 464/7011/16-ц.

Згідно з ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти висновку про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17. При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном (постанова Верховного Суду від 18 липня 2019 року у справі № 210/2236/15-ц).

При цьому, відповідно до ст. 365 ЦК України згоди особи, право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання грошової компенсації за його частку не потрібно (позивачу лише необхідно внести вартість частки, право на яку припиняється, на депозитний рахунок суду).

В той же час, слід зазначити, що вимога попереднього платежу є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а є основною вимогою, на якій має ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди. Це було і залишається передумовою винесення судом рішення про припинення права на частку у спільному майні (рішення ЄСПЛ від 21.03.2011 у справі «Андрій Руденко проти України»).

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема, статтею 1 Першого протоколу до неї, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном. Не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті суспільний, публічний інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Відповідач не надав свою згоду щодо поділу майна шляхом визнання за позивачем права власності на зазначене нею майно, оскільки такий спосіб можливий лише за умови надання згоди іншою стороною на отримання грошової компенсації в рахунок її частки і внесення на депозитний рахунок грошових коштів.

Таких дій не було вчинено стороною, відповідач заперечив проти варіанту поділу вказаному позивачем. Позовних вимог про поділ спільного майна шляхом виділення його в натурі позивачем не заявлено.

Крім того, судом не встановлено в ході розгляду справи, а позивачем не доведено наявність обставин, визначених ст.365 ЦК України для припинення права на частку у спільній власності одного із подружжя.

Будь-які докази на підтвердження таких обставин позивачем не подавались. У зв`язку з чим, житловий будинок з господарськими та надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 підлягає поділу між сторонами шляхом визнання права власності за кожним з них по 1/2 частині будинковолодіння.

Щодо земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, то судом встановлено наступне.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер 072110401:01:003:0101, яка знаходиться в с. Бужанка з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Державна реєстрація земельної ділянки - 20 жовтня 2015 року. Як встановлено судом, вказану земельну ділянку ОСОБА_1 набув шляхом приватизації.

У частині першій, четвертій статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року в справі 686/9580/16-ц (провадження № 61-3478св18) зроблено висновок, що «земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України,статті 377 ЦК України».

Таким чином, земельна ділянка кадастровий номер :01:003:0101, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 11, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) с. Бужанка (Іваничівський район) Володимирський район Волинська область також підлягає поділу між сторонами по справі по 1/2 частині кожному.

Також у своїх позовних вимогах позивач вказує, що об`єктом права спільної власності подружжя є автомобіль марки «MAZDA», модель 5, номер кузову НОМЕР_2 , однак вона не претендує на автомобіль, а так як відповідач реалізував його без її згоди, то кошти, які він отримав від реалізації, враховуючи її частку, необхідно лишити відповідачу, а їй взамін у власності залишити житловий будинок та земельну ділянку для його обслуговування.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Відповідач в судовому засіданні заперечив, що автомобіль належить до об`єкту спільного майна подружжя, оскільки куплений за його особисті кошти, які він заробив за кордоном, на розмитнення авто ним були взяті в борг кошти, які він віддав, продавши авто.

Дослідивши надані докази, судом встановлено, що спірний автомобіль придбаний за час спільного проживання сторін у справі у вересні 2021 року, відповідачем автомобіль був реалізований - 27 січня 2022 року, шлюб між сторонами розірвано 20 липня 2022 року, однак з 22 січня 2022 року зі слів сторін останні, як сім`я разом не проживають.

За клопотанням сторін у справі, судом були допитані наступні свідки.

Так, зокрема, свідок ОСОБА_15 показав суду, що коли батько приїхав за кордону, ОСОБА_18 привіз йому гроші, близько 2000 дол. США і 15000 грн., які він через декілька днів, за вказівкою батька завіз на митницю. Згодом батько приїхав на машині додому. Коли купляли автомобіль батьки жили разом та користувалися ним спільно. Перестали користуватися автомобілем взимку 2022 року, коли між батьками виникли серйозні конфлікти. Після того, як батько перестав жити разом із ними, автомобіль він забрав та по даний час ним користується і він неодноразово його бачив за кермом. ОСОБА_9 його брат, нібито купив автомобіль у батька, але йому відомо, що він ним не користується. Про те, що батько хоче купити автомобіль йому відомо не було, він не знав на що ОСОБА_18 дає йому гроші. Матері також не було відомо, що батько купив автомобіль.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що знає, що відповідач вирішив продати автомобіль, оскільки мав боргові зобов`язання. У січні 2022 року він купив у відповідача автомобіль за 5000 дол. США. Автомобілем користується він, а також з його дозволу відповідач. Автомобіль стоїть у гаражі баби, де на даний час проживає ОСОБА_1 . Також зазначив, що земельна ділянка площею 0,2442 га належала його батькові, а про подальше її переоформлення йому невідомо. Оформленням документів на автомобіль займався дядько, відповідач по справі.

Свідок ОСОБА_19 показав суду, що він є зятем сторін по справі, йому відомо про користування автомобілем відповідачем. З січня 2022 року ОСОБА_1 у будинку не проживає лише інколи навідується. Після того, як ОСОБА_1 приїхав з-за кордону до нього підійшов його син, ОСОБА_15 та попросив завести на митницю. Він разом із своєю дружиною, ОСОБА_15 та його дівчиною поїхали на митницю. За гроші йому нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_20 суду показав, що відповідач подзвонив до нього з проханням позичити гроші на розмитнення автомобіля. До нього приїхав син відповідача і він дав йому 2500 дол. США та написав розписку, що надавав гроші. У січні 2022 року відповідач борг йому повернув, нібито після того, як продав автомобіль. Йому відомо, що на даний час ОСОБА_1 проживає у своєї матері.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що у 1997 році їй із чоловіком ОСОБА_21 виділили земельну ділянку на якій вони посадили дерева. У 1998 році чоловік помер і у сільській раді їй повідомили, що земельну ділянку краще оформити на ОСОБА_4 . Однак, земельною ділянкою користується вона, на даний час її сім`єю залито фундамент під будівництво нового будинку. Знає, що її син купив у відповідача автомобіль за 5000 дол. США. Відповідач повідомляв, що продає автомобіль, щоб розрахуватися з борговими зобов`язаннями. Після продажу автомобіля, відповідач ним не користується, оскільки позбавлений водійських прав. Проте, як брат розпорядився коштами після продажу автомобіля їй невідомо.

Свідок ОСОБА_22 суду показала, що батько їй не повідомляв, що має намір купити автомобіль. У вересні 2021 року батько з-за кордону повернувся з автомобілем. Дійсно гроші, які вони отримали від ОСОБА_20 завезли на митницю. У січні 2022 року батько продав автомобіль, але вона бачить як він досі ним користується, жодного разу вона не бачила за кермом ОСОБА_9 . У будинку в якому вони проживають хороші умови і вважає це більшою заслугою матері. Дійсно батько приходив до їхнього будинку та забирав своє майно.

Суд зазначає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили, що автомобіль належить йому на праві особистої приватної власності.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу 0744/2022/3070791 від 27 січня 2022 року ОСОБА_1 продав ОСОБА_9 транспортний засіб марки «MAZDA», модель 5, номер кузову НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 за 190000 грн. (а.с. 57).

За вимогами ч.ч.1,2 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватись за письмової згоди другого з подружжя.

Відповідно до ч.4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.

У відповідності до п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди.

Незважаючи на те, що вищезазначений автомобіль перебував у спільній сумісній власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , придбаний ними під час перебування у шлюбі, судом не здобуто доказів та відповідачем такі не надані, які б свідчили, що позивач надавала згоду на реалізацію (продаж) транспортного засобу. Таким чином, судом встановлено, що спірний автомобіль був відчужений відповідачем без згоди позивача. В матеріалах справи відсутні докази надання позивачем згоди на відчуження спірного автомобіля.

З огляду на викладені обставини твердження відповідача з приводу того, що спірний автомобіль не є спільним сумісним майном, а вилучені кошти від продажу спірного автомобіля використані в інтересах сім`ї, не заслуговують на увагу.

Згідно вимог ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Крім цього, вищезазначені обставини свідчать про те, що відповідач у порушення вимог ст. 68 СК України розпорядився спільним сумісним майном без згоди позивача, після припинення ними спільного сумісного проживання- 22 січня 2022 року, а саме 27.01.2022 року, тобто вибуття транспортного засобу 27.01.2022 року із спільної сумісної власності подружжя відбулось поза волею позивача та кошти використані не в інтересах сім`ї.

Відповідно до зазначених підстав, суд не бере до уваги докази, на які посилається відповідач, як на підставу для відмови в задоволенні позову, а саме розписки про отримання останнім у борг коштів для розмитнення спірного автомобіля, а також покази свідків щодо обставин про боргові зобов`язання зі сторони відповідача.

Відповідно до норм чинного законодавства у відповідності до вимог ст. 60, 70 СК України, позивач по справі - як дружина, має право на 1/2 частину спірного автомобіля.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно суд вважає, що позивач має право на грошову компенсацію за Ѕ частину вартості спірного автомобіля, оскільки автомобіль неможливо витребувати у добросовісного набувача, тому, що витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного суду від 21.03.2018 року (справа № 726/2165/15-ц) та постанові Верховного суду від 03.05.2018 року ( справа № 755/20923/14-ц).

Крім цього, суд звертає увагу, що відповідач із зустрічним позовом про визнання боргів спільними для подружжя до суду не звертався, вимог щодо зменшення суми грошової компенсації при поділі автомобіля марки «MAZDA» та щодо поділу боргових зобов`язань подружжя не ставив.

Враховуючи те, що спірний автомобіль придбано під час перебування сторін у шлюбі, відповідачем не доведено, що такий придбано лише за його особисті кошти, відтак такий є спільним майном подружжя. Судом встановлено, що відповідачем відчужено автомобіль марки «MAZDA», модель 5, номер кузову НОМЕР_2 , вартість якого на час розгляду справи становить 190000 грн.( іншої вартості автомобіля сторони у справі не навели) без згоди позивача, у зв`язку з чим позивач має право на відшкодування їй 1/2 частки вартості відчуженого автомобіля, а саме 95000 грн. Позивачка у своїх вимогах зазначала, що не претендує на автомобіль, вважає, що має право на частину коштів від його продажу, проте запропонувала свій варіант поділу майна, який судом було задоволено частково.

Вирішуючи спір між сторонами про поділ майна подружжя суд також враховує Постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року, справа № 209/3085/20 у якій зазначено, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію. Вирішення спору, зокрема, щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовитися про порядок поділу цього ж майна, а саме, про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Доводи представника відповідача, що оцінка вартості майна, зокрема, житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 не відповідає вимогам чинного законодавства, а висновок про вартість об`єкта оцінки не може вважатися належним та допустимим доказом, оскільки вартість об`єкту нерухомості є значно заниженою не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Правовідносини, які виникають у процесі здійснення оцінки майна, майнових прав, що належать фізичним та юридичним особам України на території України та за її межами, а також фізичним та юридичним особам інших держав на території України та за її межами, якщо угода укладається відповідно до законодавства України, використання результатів оцінки та здійснення професійної оціночної діяльності в Україні регулюються Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» від 12 липня 2001 року № 2658-III.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» від 12 липня 2001 року № 2658-III практична діяльність з оцінки майна може здійснюватися виключно суб`єктами оціночної діяльності, визнаними такими відповідно до статті 5цього Закону.

Статтею 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» від 12 липня 2001 року № 2658-III визначено, що суб`єктами оціночної діяльності є:

суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону;

органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі.

Таким чином, оцінка вартості житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами проведена відповідно до методики визначення ринкової вартості об`єкта оцінки фізичною особою підприємцем ОСОБА_12 , який є суб`єктом оціночної діяльності, що підтверджується сертифікатом № 633/21, що діє з 20 серпня 2021 року по 20 серпня 2024 року (а.с. 17), а тому відсутні підстави для неврахування висновку про вартість об`єкта оцінки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та визнання його недопустимим доказом.

Разом з тим, в супереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано доказів на спростування висновку про вартість об`єкта оцінки, яка долучена позивачем до матеріалів справи, як і не заявлено клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи спірного об`єкту нерухомості для визначення його вартості.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом визнання об`єктами права спільної сумісної власності подружжя житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:003:0101, що знаходиться в с. Бужанка та автомобіль марки «MAZDA», модель 5, номер кузову НОМЕР_2 та слід здійснити поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться за вище вказаною адресою та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( присадибна ділянка).

Також до відшкодування відповідачем позивачу підлягає 1/2 частки вартості відчуженого автомобіля, а саме, 95000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 вище вказаної статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 4214,41 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково на загальну суму 128458 грн., то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1284,58 грн. витрат зі сплати судового збору.

Позовна вимога, що стосувалася транспортного засобу позивачем при зверненні до суду оплачена судовим збором не була. Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу від 27 січня 2022 року відповідач реалізував автомобіль за 190000 грн., з вказаною сумою сторони погодились, Враховуючи, що позивачу присуджено грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля, то з кожного з них слід стягнути в дохід держави по 950 грн. судових витрат зі сплати судового збору.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 89, 141, 197, 259, 265, 268, 273, 280-283, 293-294 Цивільно-процесуального кодексу України суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - задоволити частково.

Визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:003:0101, місцезнаходження с. Бужанка Володимирського району (Володимир-Волинського району) Волинської області; автомобіль марки «MAZDA», модель 5, номер кузову НОМЕР_2 .

Здійснити поділ спільного майна подружжя наступним чином:

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 та право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:003:0101, місцезнаходження с. Бужанка Володимирського району (Володимир-Волинського району) Волинської області;

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 та право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:003:0101, місцезнаходження с. Бужанка Володимирського району (Володимир-Волинського району) Волинської області.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 95000 (дев`яносто п`ять тисяч) грн. у рахунок компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки «MAZDA», модель 5, номер кузову НОМЕР_2 .

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 950 грн. витрат зі сплати судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 950 грн. витрат зі сплати судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 1284,58 грн. витрат зі сплати судового збору.

Призначити судове засідання для вирішення питання відшкодування судових витрат на 10:00 год. 08 листопада 2022 року.

Повний текст судового рішення складено 07 листопада 2022 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ;

Представник позивача: адвокат Свередюк Юлія Анатоліївна, місцезнаходження АДРЕСА_2;

Відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання АДРЕСА_1 ;

Представники відповідача: адвокат Сиротинський Сергій Васильович, місцезнаходження АДРЕСА_4;

адвокат Душний Юрій Андрійович, місцезнаходження АДРЕСА_3

Суддя М.О. Федечко