Провадження № 22-ц/802/640/22 Категорія: 53 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,

секретар судового засіданні Ганжа М.І.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування та відшкодування майнової шкоди, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 , поданою від його імені представником ОСОБА_4 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

01 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 29 грудня 2020 року з вини відповідача ОСОБА_3 , який керував автомобілем «Шевроле Авео» державний номерний знак НОМЕР_1 , пошкоджено належний йому автомобіль «Рено Меган» державний номерний знак НОМЕР_2 під його керуванням, який рухався попереду у попутному напрямку.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», яке було повідомлено про дорожньо-транспортну пригоду.

Експертом від ТДВ «Міжнародна страхова компанія» було проведено огляд його пошкодженого автомобіля.

Відповідачем ТДВ «Міжнародна страхова компанія» йому надіслано листа, у якому проведено розрахунок завданого збитку та зазначено, що матеріальний збиток у результаті пошкодження транспортного засобу автомобіля «Рено Меган» д.н.з. НОМЕР_2 при ДТП складає 116868 грн. 60 коп., вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу складає 62195 грн. 72 коп..

Цим відповідачем розмір страхового відшкодування зменшено на суму франшизи та суму податку на додану вартість до 49329,77 грн., однак виплата не була проведена.

Ураховуючи наведене, просив стягнути з відповідача ТДВ «Міжнародна страхова компанія» невиплачене страхове відшкодування у розмірі 49329.77 грн., а з відповідача ОСОБА_3 на підставі вимог ст. 1194 ЦК України стягнути 59672.88 грн. різницю між фактичним розміром шкоди та розміром страхового відшкодування. Стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ТДВ «Міжнародна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 49329,77 грн. невиплаченого страхового відшкодування.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 59672,88 грн. майнової шкоди.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 від імені відповідача ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення в частині задоволення позову до ОСОБА_3 та ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову в позові.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідач ТДВ «Міжнародна страхова компанія» відзив на апеляційну скаргу не подало.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 і його представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали та вважають, що з цього відповідача підлягає стягненню значно менший розмір майнової шкоди.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечила та просить залишити її без задоволення.

Будучи належним чином повідомленим про день та годину розгляду справи відповідно до вимог п.2 ч.8 ст.128 ЦПК України шляхом доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу (а.с.185), відповідач ТДВ «Міжнародна страхова компанія» свого представник у судове засідання не направив, і його неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині, апеляційний суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-IV) виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до вимог статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

Судом встановлено, що 29 грудня 2020 року з вини відповідача ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом «Шевроле Авео» д.н.з. НОМЕР_1 сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої пошкоджено належний ОСОБА_1 автомобіль «Рено Меган» д.н.з. НОМЕР_2 під його керуванням, який рухався попереду у попутному напрямку.

На дату дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ТДВ «Міжнародна страхова компанія» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №158215426 (а.с.11).

Обоє водіїв скористалися механізмом спрощеного оформлення ДТП шляхом оформлення Європротоколу (а.с.12-14). У складеному 29 грудня 2020 року повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_3 визнано свою вину у вчиненні ДТП, а також зазначено видимі пошкодження транспортного засобу.

Складаючи Європротокол, відповідач зобов`язаний був усвідомлювати, що при оформленні Європротоколу страхове відшкодування є додатково лімітованим. Відповідно до Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері фінансових послуг від 29.12.2015 №3471 станом на 29.12.2020 такий ліміт складав 50000 грн.

У встановленому законом порядку ОСОБА_1 звернувся до ТДВ «Міжнародна страхова компанія», яким було визнано подію ДТП, яка сталася 29 грудня 2020 року за участі транспортних засобів «Шевроле Авео» д.н.з. НОМЕР_1 та «Рено Меган» д.н.з. НОМЕР_2 страховим випадком та визначено страхове відшкодування на користь ОСОБА_1 у розмірі 49329,77 грн. /з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, франшизи та зменшення виплати на суму ПДВ/ (а.с.15).

Посилання відповідача ОСОБА_3 на ту обставину, що його цивільно-правова відповідальність застрахована на 130000 грн. відхиляються апеляційним судом, оскільки при оформленні Європротоколу страхове відшкодування є додатково лімітованим і на дату ДТП становило 50000 грн., у межах яких і визначено розмір страхового відшкодування страховою компанією.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Сторонами у справі не оспорюється факт ДТП та вина відповідача.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує визначений страховою компанією для виплати позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача ОСОБА_3 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та розміром страхового відшкодування.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що позивачем виконано роботи, необхідні для відновлення пошкодженого автомобіля, що стверджується актом від 26.11.2021, для чого було придбано необхідні запасні частини та матеріали (а.с.45, 46, 49-51).

Для спростування посилань відповідача на завищення вартості ремонтних робіт, їх кількості та використання необхідних запасних частин і матеріалів позивачем, як додатковий доказ надано складений 12.09.2022 звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу, складений суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 , який по цьому звіту дав пояснення у суді апеляційної інстанції та який не спростовано відповідачем сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів.

Разом із тим, ураховуючи, що на дату звернення із позовом автомобіль позивачем уже відновлено, визначаючи необхідний для стягнення із відповідача ОСОБА_3 розмір відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції не урахував, що відповідно до вимог ч.2 ст.1192 ЦК України цей розмір має бути визначено відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, тобто станом на 26.11.2021.

Позивачем фактично сплачено за запасні частини, матеріали та роботи для відновлення автомобіля кошти на загальну суму 101200 грн. (а.с.45, 46, 51).

Таким чином, з урахуванням визначеного страховою компанією розміру страхового відшкодування 49329,77 грн., різниця, яка підлягає стягненню із відповідача ОСОБА_3 становить 51870,23 грн. (101200 - 49329,77).

Посилання в апеляційній скарзі на іншу вартість запасних частин, необхідну для відновлення автомобіля позивача відхиляються апеляційним судом, оскільки відповідачем не доведено, що саме за таку вартість необхідні запасні частини можливо фактично придбати. Крім того, позивачем автомобіль уже відновлено, за що сплачено відповідні кошти, про що надані належні докази.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що відповідач ОСОБА_3 не був повідомлений судом про день та годину розгляду справи відхиляються апеляційним судом, оскільки спростовуються наявною у справі розпискою відповідача (а.с.37).

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині визначення розміру шкоди для стягнення із відповідача ОСОБА_3 зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для зміни рішення суду в оскаржуваній частині.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Рішення суду в частині задоволення позову щодо відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом і не переглядається.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 , подану від його імені представником ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2021 року в оскаржуваній частині щодо вирішення позову про відшкодування майнової шкоди відповідачем ОСОБА_3 та стягнення із нього судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 51870 (п`ятдесят одну тисячу вісімсот сімдесят) грн. 23 коп. майнової шкоди та 518 (п`ятсот вісімнадцять) грн. 70 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді