Номер провадження: 22-ц/813/6666/22
Справа № 523/2145/22
Головуючий у першій інстанції Бузовський В.В.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія 57
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2022 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту, -

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2022 року до Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби в м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 2-3).

10 лютого 2022 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 6).

22 лютого 2022 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2022 року. Апелянт не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає її необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права. Апелянт зазначає, що виконавче провадження, в якому було винесено постанову про арешт, було закінчено 11.06.2013 року, на даний момент матеріали виконавчого провадження знищені у зв`язку із закінченням строків зберігання. Таким чином, апелянт вважає, що він втратив статус особи-боржника. Апелянт наголошує, що про існування виконавчого провадження йому стало відомо під час вступу у спадщину, оскільки він є спадкоємцем майна після померлих сестри та матері, а також вважає, що арешт, накладений на підставі постанови державного виконавця перешкоджає йому реалізувати свої права як спадкоємця. Апелянт вважає, що не зняття державним виконавцем арешту з майна боржників у виконавчому провадженні, відсутність виконавчого провадження, відсутність відомостей в Автоматизованій системі виконавчого провадження, на підставі якого винесено записи про арешт майна, порушує право апелянта на право володіння, користування та розпорядження спадковим майном. З огляду на викладене, апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до Суворовського районного суду міста Одеси.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

04 серпня 2022 року сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Клопотання про розгляд справи в режимі відео конференції до суду не подавали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, враховуючи, що позивач у справі ОСОБА_1 є боржником виконавчого провадження, в рамках якого він просить зняти арешт з майна, тобто стороною виконавчого провадження, дійшов висновку, що така справа не може розглядатися за правилами позовного провадження в порядку цивільного судочинства. Також, суд першої інстанції зазначив, що позивач, як сторона виконавчого провадження (боржник) має право на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця в порядку, визначеному розділом VII ЦПК України.

Апеляційний суд, відхиляючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Тобто, розділом VII ЦПК України встановлено спеціальний порядок, за яким здійснюється судовий контроль за виконанням судових рішень.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) зроблено висновок про те, що «боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20 (провадження № 61-3588св21) зазначено, що «у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суди попередніх інстанцій не врахували того, що вона не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. А за таким позовом позивачка має бути відповідачем у справі. При цьому суд першої інстанції вірно послався на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 204/2494/20, проте не звернув уваги на те, що у наведеній справі суди саме відмовили у відкритті провадження у справі з наведених вище правових підстав, а не розглядали спір по суті».

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що під час оформлення спадщини, яка відкрилася після смерті його матері ОСОБА_2 та сестри ОСОБА_3 , йому стало відомо, що на квартира АДРЕСА_2 , знаходиться під арештом, який був накладений на підставі постанови Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 10.04.2009 року.

Як повідомляє позивач, звернувшись до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_1 отримав відповідь, з якої вбачається, що на виконанні Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження №36094211 з виконання виконавчого листа №2-7755/04 від 01.03.2005 року, виданого Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «ТСВ Експорт-Імпорт» грошової суми у розмірі 2585,14 грн. 11.06.2013 року виконавче провадження було завершено згідно з п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», та на даний час матеріали виконавчого провадження знищені, у зв`язку із закінченням строків зберігання.

Тобто, ОСОБА_1 був відповідачем по цивільній справі №2-7755/04, яка розглядалася Суворовським районним судом м. Одеси і відповідно боржником у виконавчому провадженні №36094211.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у відкритті провадження у справі, оскільки законом передбачений інший спосіб судового захисту - оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а не в позовному провадженні.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишає без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2022 року про відмову у відкритті провадження у справі залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький