Номер провадження: 22-ц/813/3635/22
Головуючий у першій інстанції Косіцина В.В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А. П.,

за участю секретаря - Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

21.12.2020 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_2 (далі- відповідач), в якій позивач просила суд :

- стягувати щомісячно із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 22 000 грн., починаючи стягнення з дати звернення до суду і до досягнення дитиною віку 18 (вісімнадцяти) років;

- рішення суду в межах платежу по аліментам за 1 місяць звернути до негайного виконання.

Підставою для звернення до суду із вказаною позовною заявою позивачка вказала те, що на сьогоднішній час вони з відповідачем не досягли згоди щодо утримання спільної дитини, яка фактично перебуває на утриманні позивачки, і на її думку, визначений відповідачем розмір аліментів на рівні 2500 грн. не відповідає ані матеріальному становищу відповідача, ані його рівню доходів, ані інтересам дитини, яка звикла та має право мати гідний рівень життя.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 6000 (шість тисяч ) гривень щомісячно, починаючи з 21 грудня 2020 року до 24 грудня 2032 року.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

03 серпня 2021 року ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07 липня 2021 року, відповідно до якої апелянт просить - змінити зазначене рішення, стягнувши аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 в розмірі 4500 гривень щомісячно, починаючи з 21.12.2020 року до 24.12.2032 року

14 липня 2021 року ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2021 року, відповідно до якої апелянт просить - скасувати зазначене рішення та постановити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Узагальнені доводи осіб, що подали апеляційну скаргу

Апелянт, ОСОБА_2 , посилається на те, що суд першої інстанції допустив наступні порушення.

Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні згадуються відомості про заробітну плату апелянта у розмірі 1301,00 доларів США, що містилася у трудовому договорі від 18.09.2020 року, однак ці обставини не враховані належним чином при визначенні розміру аліментів.

Зазвичай моряк перебуває в рейсах близько 6 місяців на рік. Загальна заробітна плата при цьому складе 7806,00 доларів США, що в місяць становить 650,50 доларів США або ж 17725,93 гривень.

Відтак чверть рекомендованої до стягнення СК України доходу становить 4431,48 гривень.

ОСОБА_2 вважає, що стягненню підлягали аліменти саме в розмірі близько 4500 гривень, що відповідало б дійсній чверті його доходу.

Так, апелянт ОСОБА_1 вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що відповідач останні роки працює на посаді другого помічника капітана на судах іноземного судовласника та його заробітна плата скаладає 4500 Євро. Вказане підтверджується контрактом моряка, що був укладений з іноземною компанією "DFDS", копія якого є в розпорядженні позивачки та виписок з рахунків.

Посилання відповідача на те, що останній свій рейс він ходив на посаді третього помічника капітана та отримував заробітну плату 1300 доларів США у місяць не повинен був братись судом першої інстанції, як належний доказ.

По-перше, вищезазначена заробітна плата є середньою зарплатою для рядового матроса, а не для офіцера.

По-друге, відповідно до ч.3 ст. 77 ЦПК України відповідач не надав жодних підтверджень, що він дійсно отримував вищезазначену заробіну плату.

Таким чином, контракт поданий відповідачем до відзиву є неналежним доказом та його слід розцінювати як спробу штучно зменшити рівень свого доходу.

Окрім цього, матеріалами справи, а саме виписками з банківських рахунків встановлено, що відповідач витрачає шалені грощі на своє дозвілля, в той час, як жодних коштів на утримання доньки не надавав.

З огляду на зазначене, заявлена до стягнення в якості аліментів сума у розмірі 22.000 гривень на місяць є меншою ніж 25% реальних доходів відповідача.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

25 жовтня 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги.

При цьому посилаючись на те, що в ході розгляду справи в суді першої інстанції відповідач неодноразово підтверджував, що дійсно працює моряком на посаді другого помічника капітана.

Посилання відповідача на те, що останній свій рейс він ходив на посаді третього помічника капітана та отримував заробітну плату 1301,00 доларів США у місяць не повинен був братись судом першої інстанції, як належний доказ.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

14.07.2021 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2021 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями було обрано колегію у складі головуючого судді Сегеди С.М. та суддів-членів судової колегії Комлевої О.С. та Цюри Т.В.

Супровідним листом від 19.07.2021 року матеріали цивільної справи №522/23248/20 було витребувано з Приморського районного суду м.Одеси.

У період з 09 серпня 2021 року по 10 вересня головуючий суддя Сегеда С.М. перебував у відпустці, однак до моменту виходу з відпустки вищезазначені матеріали на адресу Одеського апеляційного суду так і не надійшли.

13.09.2021 року повторним супровідним листом матеріали цивільної справи №522/23248/20 було знову витребувано з Приморського районного суду м. Одеси, і надійшли вони на адресу Одеського апеляційного суду 14.09.2021 року разом з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07.07.2021 року.

Суддя-член судової колегії Цюра Т.В. перебувала у відпустці з 29 серпня по 17 вересня 2021 року.

Так, після виходу Цюри Т.В. 20.09.2021 року, дослідивши матеріали справи, було встановлено, що інтереси ОСОБА_1 представляє адвокат Тішин Д.П., із яким суддя Сегеда С.М. перебуває у родинних стосунках.

Посилаючись на зазначені обставини, суддя Сегеда С.М. 20.09.2021 року заявив самовідвід.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.09.2021 року самовідвід судді-доповідача Сегеди С.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07 липня 2021 року, задоволено.

Матеріали цивільної справи повернуто до канцелярії Одеського апеляційного суду для здійснення повторного автоматизованого розподілу іншому судді-доповідачу у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 24.09.2021 року визначено головуючого суддю Князюка О.В.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.10.2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, прийнято до провадження головуючого судді Князюка О.В.

Відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного розгляду, без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року було призначено розгляд справи на 24 лютого 2022 року на 12:10 год в приміщенні апеляційного суду з повідомленням (викликом) учасників справи.

18 жовтня 2022 року представником ОСОБА_2 - адвоката Ніц Анатолієм Сергійовичем було подано клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 27.10.2022 року на 12:10 год. в режимі відеоконференції за допомогою програмного комплексу "EasyCon" (електронна адреса для здійснення підключення за допомогою ЕЦП та обліковий запис: ІНФОРМАЦІЯ_7 , т.: НОМЕР_3 ).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 жовтня 2022 року було задоволено клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Ніц Анатолія Сергійовича про проведення судового засідання, призначеного на 27.10.2022 року на 12:10 год. в режимі відеоконференції за допомогою програмного комплексу "EasyCon" (електронна адреса для здійснення підключення за допомогою ЕЦП та обліковий запис: ІНФОРМАЦІЯ_7 , т.: НОМЕР_3 ).

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 3 серпня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районні реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

Від шлюбу у сторін є дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

На момент подання вказаної позовної заяви в провадженні судді Приморського районного суду м. Одеси Абухіна Р. Д. знаходилась справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Станом на даний час, згідно із Єдиного реєстру удових рішень, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24. 06. 2021 року шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 03.08.2013 року, актовий запис №1146 розірвано.

Сторони проживають окремо, дитина залишилася проживати із матір`ю. Згоди щодо утримання спільної дитини позивач та відповідач не досягнули.

Відповідач не заперечує щодо сплати аліментів на утримання дитини на рівні 2500 грн, тобто в розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Не погоджуючись із даним розміром аліментів, вважаючи його таким, що не відповідає ані матеріальному становищу відповідача, ані його рівню доходів, ані інтересам дитини, позивач звернулася до суду із даною позовною заявою.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

П. п. 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частково задовольяючи позовні вимоги, суд першої інстанції проаналізувавши отримані докази в їх сукупності, відповідно до ч.2 ст.184 СК України для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання їх малолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 6000 грн., починаючи з 21 грудня 2020 року, оскільки такий розмір аліментів згідно відомостей про доходи відповідача, на переконання суду, ОСОБА_2 взмозі сплачувати наразі, і такий розмір аліментів є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями частини третьої статті 181 СК України (зі змінами, внесеними відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилання захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року за № 2037-VIII) встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

6) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 184 СК України).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Підставою для звернення до суду із вказаною позовною заявою ОСОБА_1 слугувало те, що на сьогоднішній час вони з відповідачем не досягли згоди щодо утримання спільної дитини, яка фактично перебуває на утриманні позивачки, і на її думку, визначений відповідачем розмір аліментів на рівні 2500 грн. не відповідає ані матеріальному становищу відповідача, ані його рівню доходів, ані інтересам дитини, яка звикла та має право мати гідний рівень життя.

Позивачка у позовній заяві вказує, що відповідач є заможною людиною, є досвідченим моряком, вже багато років працює моряком на судах іноземних судновласників та обіймає посаду другого помічника. Вказана інформація підтверджується наданими позивачем копіями диплому відповідача про те, що він являється штурманом далекого плавання, посвідченнями особи моряка, а також листом Державної служби морського та річкового транспорту України від 27. 10. 2020 року за вих. № 6382/03/15-20.

Із наданої відповідачем разом із відзивом на позовну заяву копії трудового договору моряка, укладеного 18. 09. 2020 року, слідує, що базова місячна заробітна плата відповідача становить 1301, 00 USD.

ОСОБА_2 вважає, що стягненню підлягали аліменти саме в розмірі близько 4500 гривень, що відповідало б дійсній чверті його доходу.

Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у частині 1 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Суд критично ставиться до стверджень відповідача, що він отримує заробітну плату у розмірі 1301, 00 USD, що підтверджується контрактом 18.09.2020 року, оскільки з вказаного контракту вбачається, що зазначена сума є базовою ставкою, а отже не відображає дійсний та повний розмір заробітної плати, крім того вказаний контракт суперечить іншим матеріалам справи, зокрема, контрактам укладеним за період 2016-2019 роки (Том І а.с. 36-39), де заробітна плата Журавського складала 3250 Євро на місяць та надбавкою у розмірі 630 Євро, випискам з банківських рахунків ОСОБА_2 (Том ІІ, а.с.965, 70-225, Том ІІІ, а.с.1-209)

Колегія відхиляє доводи ОСОБА_2 в частині факту відсутності у відповідача станом на сьогодні працевлаштування та заробітку, який надасть можливість справно і сумлінно сплачувати аліменти на утримання дитини, оскільки вказані обставини спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, зокрема довідками від Головного центру обробки спеціалізованої інформації ДПСУ.

Разом з тим, колегія суддів вважає не обґрунтованою заявлену суму аліментів в розмірі 22000 гривень, оскільки вказаний розмір не підтверджено належними та допустимими доказами.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що кожен з батьків повинен приймати рівну участь у духовному розвитку та матеріальному забезпеченні дитини.

В суді апеляційної інстанції позивачка довела належними та допустимими доказами те, що в силу матеріального становища відповідач має можливість аліменти у розмірі 22 000 гривень.

Суд вбачає, що відповідач є працездатною людиною та спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини, проте сума вказаних аліментів повинна відповідати його матеріальному становищу та стану здоров`я, а також бути необхідною та достатньою для забезпечення належного рівня життя, достатньою для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку дитини.

Матеріалами справи підтверджується, що дохід відповідача хоч і мінливий, але достатньо високий.

Враховуючи мінливість доходів відповідача та періодичність рейсів, матеріальний стан відповідача, колегія суддів вважає за необхідне визначити щомісячний розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_8 у розмірі 13750 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Інші доводи апеляційних скарг щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства, та на законність судового рішення.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, встановивши невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції частково задовольняє апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а оскаржуване судове рішення змінює в частині визначення розміру аліментів та постановляє стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_8 у розмірі 13750 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Даний розмір стягуваних аліментів не суперечить чинному законодавству, інтересам позивача, відповідача та неповнолітньої дитини та дорівнює чверті сукупного доходу відповідача.

Також колегія звертає увагу, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи

Частиною четвертою зазначеної статті визначено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів. В решті рішення суду слід залишити без зміни.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07 липня 2021 року змінити.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 13 750 гривень щомісячно, починаючи з 21 грудня 2020 року до 24 грудня 2032 року.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 листопада 2022 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

С.О. Погорєлова