КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 754/14511/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11254/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 серпня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Зотько Т.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додаткові витрати, що вже були понесені у розмірі 44 845,78 грн.; стягнути з відповідача ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додаткові витрати у розмірі 587,92 грн.; стягнути з відповідача ОСОБА_1 на її користь судові витрати на професійну правову допомогу у розмірі 31 885,00 грн.

На обґрунтування позовної заяви зазначала, що 09 червня 2018 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований Деснянським районний у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 848. Від шлюбу у позивача та відповідача народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що за час спільного проживання у сторін виявилась повна несумісність характерів, відсутність спільних інтересів та різні життєві цілі та цінності. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 01 червня 2021 року шлюб між сторонами було розірвано.

Позивач зазначала, що дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, а відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати дитину. Будь-яких витрат на дитину від батька позивач не отримує. При цьому, відповідач є працездатною особою, працює офіційно і отримує заробітну плату. Відтак, позивач самостійно забезпечує дитину та несе додаткові витрати по догляду за нею, у зв`язку з чим, була змушена звернутись до суду із вказаним позовом (т. 1 а.с. 1-14).

03 грудня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника ОСОБА_1 - адвоката Каченюка О.І., в якому просив відмовити позивачу у стягненні додаткових витрат, що вже були понесені, в заявленому розмірі 44 845,78 грн., додаткових витрат у розмірі 587,92 грн., а також відмовити у стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу (т. 1 а.с. 206-212).

Обґрунтовуючи відзив на позовну заяву відповідач зазначав, що протягом спільного життя подружжя він систематично та в повному обсязі виконував свої обов`язки як батько та чоловік, забезпечував належний рівень життя, фінансово утримував сім`ю та приділяв належну увагу вихованню спільної дитини. Вважав твердження позивачки про ухилення ним від обов`язку утримання дитини надуманим та таким, що не відповідає дійсності.

Відповідач вказував, що він цікавиться та переймається розвитком та успіхами дитини, регулярно намагається бачитись із сином. Крім того, зазначав, що регулярно надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, однак, не зберігав такі фінансові документи, адже позивачкою не ставилося питання щодо підтвердження його витрат на дитину.

Відповідач не заперечував проти вимоги позивача щодо стягнення аліментів на утримання сина у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вважав, що всі заявлені витрати на додаткове утримання дитини не є додатковими витратами у розумінні ст. 185 СК України, та зумовленими особливими обставинами, що зумовлюють обов`язок батька брати участь у таких витратах, як додаткових витратах на дитину. До того ж зазначав, що більшість заявлених додаткових витрат понесено у період, коли подружжя перебувало в шлюбі, тому, такі витрати є понесеними витратами за спільні кошти подружжя.

Вказував, що позивачкою не було надано належних, достовірних та достатніх доказів у підтвердження заявлених вимог в частині стягнення додаткових витрат на дитину, а відтак, не має законних підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Крім того, вважав, що наведена вартість послуг на професійну правничу допомогу є завищеною, зважаючи на невелику складність справи, спрощений порядок розгляду, витрачений адвокатом час та не співмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (т. 1 а.с. 206-212).

16 грудня 2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Горячев О.А. подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій підтримували свої позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що аргументи відповідача є надуманими та такими, що спрямовані на ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків (т. 1 а.с. 225-231).

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 11 серпня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини - задоволено частково.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14 вересня 2021 року, з урахуванням здійснених ОСОБА_1 виплат у добровільному порядку.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн.В задоволенні інших вимог ОСОБА_2 - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. Допущенонегайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць (т. 2 а.с. 29-34).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, 14 вересня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Каченюк О.І. подав апеляційну скаргу, у якій просив оскаржуване рішення суду скасувати в частині розподілу судових витрат, а саме витрат на правову допомогу та постановити в цій частині нове, яким відмовити позивачу в стягненні з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу (т. 2 а.с. 38-41).

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що рішення суду є необґрунтованим, постановленим з неповним з`ясуванням обставин справи, позивачем не доведено підстави для стягнення витрат на правничу допомогу, а висновки, до яких дійшов суд, не відповідають обставинам справи.

Вказував, що відповідачем було подано до суду першої інстанції клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. Вважає, що розмір витрат на правову допомогу є необґрунтованим, оскільки саме в розумінні правової допомоги, представником позивача не виконано той об`єм робіт, який би відповідав заявленій сумі витрат. Сама позовна заява містить Ѕ сторінки правового обґрунтування щодо стягнення аліментів та одну сторінку правового обґрунтування стягнення додаткових витрат, в задоволенні яких відмовлено. Вагома частина позовної заяви містить саме обґрунтування стягнення витрат на правову допомогу, а не заявлених вимог по суті.

Крім того, зазначав, що в квитанції про оплату правової допомогу вказано прізвище « ОСОБА_4 », а в меморіальному ордері №@2PL372096 від 31 серпня 2021 року платником зазначено «Транз.рах._DN, DG, DZ». Тобто, у вказаних документах немає підтвердження того, що саме ОСОБА_2 сплатила за послуги адвоката і саме за тим договором, який долучено до матеріалів справи.

Посилався на рішення Європейського суду з прав людини «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року, де зазначено, що відшкодуванню підлягають лише такі витрати, які мають розумний розмір, а також підтверджується необхідними документами понесення таких витрат.

Вказував, що при визначенні сум, які підлягають відшкодуванню, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вважає, що наведена вартість послуг на професійну правничу допомогу є завищеною щодо іншої сторони спору, зважаючи на невелику складність справи, спрощений порядок розгляду справи, витрачений адвокатом час та не співмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг, а також з огляду на саму суть підготовлених представником позивача документів, які містять вкрай малий обсяг саме правничої допомоги.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку письмового провадження.

У відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 серпня 2022 року оскаржується апелянтом в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн., тому в іншій частині рішення суду не переглядалось.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).

Враховуючи ст. 28 Правил адвокатської етики необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18).

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19).

Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 заявляла про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 31 885,00 грн. (т. 1 а.с. 1-14).

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивач надала до суду: договір про надання правової допомоги № 26/08/2021 від 26 серпня 2021 року, укладений між АО «Ларго» та ОСОБА_2 , в якому сторонами погоджено перелік послуг, які необхідні для надання правової допомоги клієнту у цій справі (т. 1 а.с. 21-26).

Згідно з п. 3.2 договору про надання правової допомоги клієнт сплачує АО «Ларго» гонорар відповідно до визначених додатковою угодою сторін умов і на підставі виставленого АО «Ларго» рахунку.

У пункті 3.6 договору про надання правової допомоги вказано, що після завершення надання послуг сторони підписують акт наданих послуг, яким підтверджують повне та належне виконання договірних зобов`язань та відсутність претензій одна до одної.

Відповідно до додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги № 26/08/2021 від 26 серпня 2021 року, укладеної між АО «Ларго» та ОСОБА_2 , сторонами було досягнуто згоди про те, що оплата винагороди АО «Ларго» здійснюється у фіксованому розмірі у сумі 31 885,00 грн. за надання послуг по супроводу справи про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину (т. 1 а.с. 27-28).

Пунктом 1.2 додаткової угоди № 1 визначено послуги, які надає Адвокатське об`єднання , а саме: підготовка позову до суду про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, а саме - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; подання позову до суду про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину; представництво інтересів клієнта у суді першої інстанції; подання клопотань, заперечень, відзивів, заяв та інших процесуальних документів по справі про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину; отримання рішення суду першої інстанції та передання його клієнту (т. 1 а.с. 27-28).

26 серпня 2021 року АО «Ларго» було виставлено позивачу рахунок-фактуру № 84 на оплату юридичних послуг вартістю 31 885,00 грн. (т. 1 а.с. 29).

На підтвердження оплати витрат на правничу допомогу до суду надано квитанцію про оплату позивачем послуг з правової допомоги на суму 31 885,00 грн. від 31 серпня 2021 року та меморіальний ордер № @2PL372096від 31 серпня 2021 року (а.с. 30-31).

На підтвердження повноважень адвоката Горячева О.А. у матеріалах справи міститься ордер на надання правничої (правової) допомоги (т. 1 а.с. 32).

03 грудня 2021 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Каченюк О.І. подав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, у якому посилався на те, що витрати на правничу допомогу є завищеними зважаючи на невелику складність справи, спрощений порядок розгляду справи, витрачений адвокатом час та неспівмірний у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Також посилався на неможливість спростувати ймовірну не співмірність витрат на правничу допомогу у зв`язку з неподанням позивачем розрахунку (детального опису робіт чи послуг адвоката) (т. 1 а.с. 217-219).

В контексті оцінки доводів відповідача щодо недоведеності позивачем понесення витрат на професійну правничу допомогу з огляду на відсутність детального опису робіт (наданих послуг), витраченого адвокатом часу, колегія суддів враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у подібних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21), згідно з яким учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, у випадку визначення договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формальних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Оцінюючи заявлений стороною позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_2 у суді першої інстанції, на предмет їх пропорційності складності справи, колегія суддів погоджується із доводами відповідача про їх завищений розмір.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаютьсяу разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи незначну складність справи, надання адвокатом позивача послуг під час розгляду справи в суді першої інстанції та їх характер (подання позову, подання відповіді на відзив на позовну заяву, участь у двох судових засіданням, ознайомлення з матеріалами справи), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зменшення розміру витрат та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., що відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення районного суду не підлягає скасуванню в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 серпня 2022 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова