Провадження №2/760/1868/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2022 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого - судді Аксьонової Н.М.

з участю секретаря судового засідання Тодосюк Г.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі та встановити їх у розмірі 2000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 28 квітня 2020 року Дарницьким районним судом м. Києва у справі №753/4954/20 було ухвалено рішення про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 7000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Наразі він не має можливості сплачувати аліменти у вказаному розмірі. 23 грудня 2020 року Госпітальною військово-лікарською комісією Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний військовий госпіталь) Державної прикордонної служби України проведено огляд та визнано його обмежено придатним до військової служби. Крім того, його було звільнено з військової служби та з 10 лютого 2021 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення №85-ОС, у зв`язку з чим розмір його доходів суттєво зменшився. На даний час він стоїть на біржі, його щомісячний дохід становить 4065,25 грн, а тому сплата аліментів в колишньому розмірі ставить його в скрутне матеріальне становище. Також вказав, що він змушений надавати матеріальну допомогу матері ОСОБА_4 , яка постійно хворіє.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 11 травня 2021 року справу розподілено головуючому судді Аксьоновій Н.М.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 травня 2021 року справу прийнято до провадження та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу також копію позовної заяви з додатками відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, тобто за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №024, рекомендований лист з додатками повернувся до суду без вручення відповідачу у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Відповідачу було повторно направлено копію ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви та додатками. Однак відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №902 лист повернувся до суду без вручення відповідачу у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.

Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи.

Відповідно до ч.9 ст.130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. В т.ч. жодними законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на єдину відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена.

Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання а також шляхом оголошення через сайт судової влади), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.

Оскільки на день ухвалення рішення відповідач відзиву на позовну заяву не подала, на підставі ч.8 ст.178, ч.2 ст.191 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши доводи та аргументи позивача, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке.

Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, 21 червня 2015 року.

28 квітня 2020 року Дарницьким районним судом м. Києва у справі №753/4954/20 було ухвалено рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 7000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

23 грудня 2020 року Госпітальною військово-лікарською комісією Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний військовий госпіталь) Державної прикордонної служби України за направленням начальника Луганського ПЗ №283 від 01 грудня 2020 року було проведено огляд, визначено, що ОСОБА_1 є обмежено придатним до військової служби.

Як вбачається з копії свідоцтва про хворобу №672 ОСОБА_1 має такі захворювання: поширений псоріаз, бляшкова форма, зимовий тип, прогресуючий перебіг, деформуючий артроз обох колінних суглобів I ст. Ізольованій мiжхребцевий остеохондроз, стабільний ретроспондилолістез L5 I ст. поперекового відділу хребта за наявності об`єктивних даних та без порушення функції. Хронічна вертеброгенна люмбалгія, стадія не стійкої ремісії. Викривлення носової перетинки без порушення функції. Захворювання, пов`язані з проходженням військової служби.

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №85-ОС від 10 лютого 2021 року ОСОБА_1 , звільненого з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.

Знідно довідки Краматорського міського центру зайнятості від 28.04.2021 року ОСОБА_1 перебуває на обліку як безробітний в Краматорському МЦЗ 27 квітня 2021 року.

Позивач ОСОБА_1 звернувшись до суду з указаним позовом, вказав, що він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 7000 грн, оскільки розмір його доходів суттєво зменшився, сплата аліментів у колишньому розмірі ставить його у скрутне матеріальне становище.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. (ст. 192 СК України).

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Як вбачається з рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 квітня 2020 року у справі №753/4954/20, яким з ОСОБА_1 стягнуто аліменти, він визнав пред`явлені до нього позовні вимоги щодо стягнення аліментів у сумі 7000 грн, при цьому судом було враховано, що він працював та мав нерегулярний.

Після ухвалення рішення про стягнення аліментів матеріальне становище позивача дійсно погіршилося, оскільки його було звільнено з військової служби та з 10 лютого 2021 року виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення. А з 27 квітня 2021 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Краматорському МЦЗ та отримує соціальну допомогу як безробітний.

Таким чином, позивач довів суду наявність обставин, що свідчать про погіршення його майнового стану, натомість відповідач не скористалася своїм правом на подання відзиву та не спростувала його доводи, викладені у позовній заяві.

А тому наявні підстави для зменшення розміру аліментів, що стягуються з позивача на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 квітня 2020 року.

Визначаючи розмір аліментів, який необхідно стягувати з платника аліментів суд дійшов таких висновків.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Згідно з ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.

Так, згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За положеннями ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено у 2021 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» визначено у 2022 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Виходячи з норм чинного законодавства, позивач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з відповідачем, тобто витрати на утримання дитини мають нести спільно обоє батьків.

Факт відсутності у батька можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку щодо утримання дитини.

Крім того, суд вважає, що позивач беззаперечно має усвідомлювати всю відповідальність покладеного на нього обов`язку щодо забезпечення дитини, яка залишилася проживати разом з матір`ю та потребує матеріального забезпечення, незалежно від будь-яких обставин. Тому він зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини, оскільки він не є непрацездатною особою.

Позивач у позовній заяві вказав, що його дохід становить 4065,25 грн. Також він змушений надавати матеріальну допомогу його матері - ОСОБА_4 , яка хворіє.

Однак, суд не приймає до уваги зазначені твердження, оскільки указані обставини не підтверджені належними доказами.

Враховуючи обставини, викладені у ч.1 ст.182 СК України, беручи до уваги вік дитини, яка перебуває на утриманні матері, а також те, що відповідач є особою працездатного віку, на даний час не працює, відомостей щодо незадовільного стану здоров`я позивача чи наявності медичних показань стосовно його працевлаштування та заняття певними видами діяльності (окрім військової служби) суду не надано, дитина сторін проживає окремо від батька, та беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку, суд вважає, що необхідно стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення від дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини.

Такий розмір аліментів, на думку суду, буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Разом з тим відповідач не позбавлена можливості у разі зміни матеріального стану позивача звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 908 грн в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат (судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908 грн).

Керуючись ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 206, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини - задовольнити.

Зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 квітня 2020 року у справі №753/4954/20 та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення від дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім) гривень в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі :

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Солом`янського

районного суду міста Києва Н.М. Аксьонова