Справа № 523/2795/20
Провадження №2/523/825/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2022 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді Сувертак І.В.

за участю секретаря Мельніченко Г.О.

розглянув в відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, в залі суду №5 в місті Одесі , справу за позовом -

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ), державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Джулай Світлани Володимирівни ( АДРЕСА_4 ) про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ, визнання договору недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,-

Установив

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив суд визнати квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 47,3 кв.м., житловою площею 19,5 кв.м. об`єктом спільної сумісної власності подружжя, яке складалося з чоловіка ОСОБА_1 та дружини ОСОБА_4 ; визнати договір про виділ нерухомого майна зі складу спільного майна подружжя від 04.12.2019 р. укладений між ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай Є.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2247 недійсним; рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Джулай Є.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50013604 від 04.12.2019р., що стало підставою для державної реєстрації права власності ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 47,3 кв.м., житловою площею 19,5 кв.м, від 04.12.2019 р. (номер запису про право власності: 34454984) - визнати протиправним та скасувати; здійснити поділ квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 47,3 кв.м., житловою площею 19,5 кв.м., між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та в порядку поділу визнати право приватної власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на 1/2 частину вказаної квартири.

В обґрунтування вимог посилався на те, що 10.02.1995 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладено шлюб.

В період перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 30 грудня 2005 року відповідачкою ОСОБА_6 із «ЗАО СПиКЦ «Одиссей» /СМУ - 11/» укладено договір № 22 «О сотрудничестве по инвестированию и строительству жилого дома стр. № 35 в мкр. III -4-1 ж/p Котовского в г. Одессе, строящегося по заказу УКСа Одесского городского совета», згідно якого інвестор ОСОБА_7 зобов`язується здійснити інвестування будівництва житлового будинку стр. АДРЕСА_6 на суму 222 844 гривні, а підрядник зобов`язаний виконати будівельно-монтажні роботи вказаного житлового будинку та після введення будинку в експлуатацію та виконання інвестором зобов`язань по інвестуванню передати інвестору, тобто ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_7 , загальною площею 46,45 кв.м.

В період шлюбу, подружжя спільно за спільні грошові кошти майже в повному обсязі виконало зобов`язання по вищевказаному договору № 22 від 30 грудня 2005 року та сплатило грошові кошти, в розмірі 150 339 гривень.

Як зазначив позивач у своєму позові, залишкова сума, в розмірі 72 505 грн., яка була сплачена вже після розірвання шлюбу, сплачувалась особисто позивачем ОСОБА_1 за власні кошти шляхом внесення грошових коштів на рахунок забудовника через банківську установу, оскільки позивач вважав вказані зобов`язання спільними, які необхідно виконати в повному обсязі спільно з колишньою дружиною.

В подальшому, 06.11.2008 р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 розірвано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що складено актовий запис № 613, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 31.07.2014 р. серія НОМЕР_4 .

10.12.2010 р. відповідачкою ОСОБА_7 укладено шлюб з ОСОБА_3 , який зареєстровано 1-м відділом РАЦС Суворовського району м. Одеси, в зв`язку з чим відповідачкою змінено прізвище з ОСОБА_9 на ОСОБА_10 .

В подальшому, 25.10.2011 р. ОСОБА_5 згідно акту приймання- передачі квартири АДРЕСА_8 , прийняла вказану спірну квартиру.

26 липня 2012 р. відповідачка ОСОБА_2 на підставі Договору № 22 від 30.12.2005 р. «О сотрудничестве по инвестированию и строительству жилого дома стр. АДРЕСА_6 , строящегося по заказу УКСа Одесского городского совета» отримала Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_8 , загальною площею 47,3 кв.м., та зареєструвала вказане право власності 09.08.2012 року, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено запис № 3817 в книзі 810пр-173, реєстраційний номер майна: 37338955, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 189445912 від 20.11.2019 р.

Таким чином, в зв`язку з тим, що спірна квартира АДРЕСА_9 та загальна площа якої в подальшому стала - 47,3 кв.м., що підтверджується копією акту приймання- передачі квартири АДРЕСА_8 є майном, одержаним відповідачкою ОСОБА_2 за договором, який був укладений нею в період шлюбу з позивачем ОСОБА_1 в інтересах їх сім`ї та зобов`язання по вказаному договору виконанні ними спільно за їх спільні грошові кошти, то вказана квартира згідно ч. З ст. 61 СК України є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, в зв`язку з чим змушені звернутися до суду з проханням про визнання вищевказаної квартири об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_9 .

В подальшому, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано 13.01.2015 р. та 04.12.2019 р. між ними укладений договір про виділ нерухомого майна зі складу спільного майна подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2247. Згідно вищевказаного договору відповідачці ОСОБА_5 зі складу усього майна подружжя, що набуто під час шлюбу, виділяється квартира під АДРЕСА_8 , загальною площею 47,3 кв.м. На підставі вищевказаного договору приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50013604 від 04.12.2019 та здійснено відповідну державну реєстрацію прав власності ОСОБА_5 на вищевказану спірну квартиру, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 195562627 від 03.01.2020 р.

Враховуючи зазначене в позовній заяві, позивач просив захистити його порушене паво та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 19 березня 2020 року відкрито провадження за даним позовом за правилами загального позовного провадження. (а.с. 76).

Ухвалою суду від 01 лютого 2022 року підготовче засідання закрито та призначено судовий розгляд справи по суті позову ОСОБА_1 (а.с. 166).

В судове засідання позивач не прибув, про розгляд справи обізнаний належним чином.

Відповідачем ОСОБА_5 надано відзив на позовну заяву в котрому просила застосувати строки позовної давності до спірних правовідносин. (а.с. 91-94).

Зазначила, що шлюб позивача з нею був розірваний на підставі позовної заяви ОСОБА_1 від 27.08.2008 р., в якій він зазначив «Спору відносно розподілу майна немає». Також в позовній заяві про розірвання шлюбу ОСОБА_1 зазначав «Шлюбні відносини між нами припинені з квітня 2007 року, спільно не проживаємо, загальне господарство не ведеться».

В наданій ОСОБА_1 копії свідоцтва про розірвання шлюбу зазначено, що шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_8 розірвано, про що 06 листопада 2008 року складено актовий запис № 613.

З моменту припинення шлюбних відносин між ОСОБА_5 і ОСОБА_1 на момент подання ним позовної заяви про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ 17.02.2020 р. пройшло 12 років 10 місяців і 11 років 3 місяця з моменту реєстрації розірвання шлюбу у відділі ДРАЦС. Після розводу ні у ОСОБА_5 ні у ОСОБА_1 на розділ майна претензій не було.

Стороною позивача надано пояснення на відзив відповідача в котрому ОСОБА_1 зазначив, що строк позовної давності не порушено, оскільки він дізнався про порушення свого права 04 грудня 2019 року, коли між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений та нотаріально посвідчений договір про виділ нерухомого майна із складу спільного майна подружжя. (а.с. 111-116).

Відповідачем ОСОБА_5 надано пояснення від 09 вересня 2021 року на пояснення позивача. Окрім того зазначила, що з урахуванням придбання спірної квартири у період зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_3 , через чотири роки після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 , відповідно до діючого законодавства України 04 грудня 2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай Світланою Володимирівною посвідчений договір про виділ нерухомого майна із складу спільного майна подружжя р. №2247, і зазначено, що колишній дружині ОСОБА_5 зі складу всього майна подружжя, що було набуто за час шлюбу, виділяється квартира АДРЕСА_8 , та внесені відповідні відомості в державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

Також в період шлюбу з ОСОБА_3 26 липня 2012 року ОСОБА_5 було видано Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_8 . З моменту видачі зазначеного свідоцтва до подання позовної заяви сплинуло 6 років та 7 місяців. (а.с. 152-155).

Представник відповідача ОСОБА_5 адвокат Кічук І. Г. надала клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. (а.с. 178).

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, про розгляд справи обізнаний належним чином. (а.с. 176).

Відповідач державний реєстратор приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Джулай Світлани Володимирівни в судове засідання не прибула, про розгляд справи обізнана належним чином.

Щодо неявки сторони позивача в судове засідання суд зазначає наступне.

Рівність сторін є одним з невід`ємних елементів поняття справедливого судового розгляду. Вона вимагає, аби кожна сторона бачила, що їй надано розумні можливості представити свій інтерес за умов, які не ставлять її у несприятливе становище, порівняно із супротивником (Ocalan проти Туреччини [ВП], § 140, Foucher проти Франції, § 34; Bulut проти Австрії; Faig Mammadov проти Азербайджану, § 19). Вона вимагає забезпечення справедливої рівноваги між сторонами і застосовується як до цивільних, так і до кримінальних справ.

Слухання може бути проведене за відсутності позивача, якщо він відмовився від права бути присутнім на слуханні. Така відмова може бути очевидною або передбачуваною з поведінки, наприклад, коли він або вона намагається ухилитися від судового розгляду (Lena Atanasova проти Болгарії, § 52). Проте будь-яка відмова від гарантій згідно зі статтею 6 повинна виконувати тест «проінформованої та усвідомленої» відмови, як це встановлено у прецедентному праві Суду (Сейдовіч проти Італії [ВП], §§ 86-87)7.

Розумний характер тривалості провадження визначається відповідно до обставин справи, що вимагає оцінки в цілому (Boddaert проти Бельгії, § 36). Хоча окремі стадії провадження можуть провадитись з прийнятною тривалістю, проте загальна тривалість процесу може, однак, перевищити «розумний строк» (Добертен проти Франції, § 44).

Установивши невідповідність акта законодавства критерію «якість закону» суд, за загальним правилом, повинен тлумачити національне законодавство таким чином, щоб результат цього тлумачення відповідав верховенству права з урахуванням усіх складових цього принципу, зокрема, справедливості та розумності (врахування при вирішенні публічно-правового спору загальних (суспільних) інтересів).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Викладене свідчить про можливість вирішення справи у відсутності позивача.

Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так судом встановлено, що 10.02.1995 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладено шлюб. (а.с. 18-20).

Шлюб відповідачки з ОСОБА_1 був розірваний на підставі позовної заяви ОСОБА_1 від 27.08.2008 р., в якій він зазначив «Спору відносно розподілу майна немає». Також в позовній заяві про розірвання шлюбу ОСОБА_1 зазначав «Шлюбні відносини між нами припинені з квітня 2007 року, спільно не проживаємо, загальне господарство не ведеться». (а.с. 95).

В період перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 30 грудня 2005 року відповідачкою ОСОБА_6 із «ЗАО СПиКЦ «Одиссей» /СМУ - 11/» укладено договір № 22 «О сотрудничестве по инвестированию и строительству жилого дома стр. № 35 в мкр. III -4-1 ж/p Котовского в г. Одессе, строящегося по заказу УКСа Одесского городского совета», згідно якого інвестор ОСОБА_7 зобов`язується здійснити інвестування будівництва житлового будинку стр. АДРЕСА_6 на суму 222 844 гривні, а підрядник зобов`язаний виконати будівельно-монтажні роботи вказаного житлового будинку та після введення будинку в експлуатацію та виконання інвестором зобов`язань по інвестуванню передати інвестору, тобто ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_7 , загальною площею 46,45 кв.м. (а.с. 31-38).

З моменту припинення шлюбних відносин між ОСОБА_5 і ОСОБА_1 на момент подання ним позовної заяви про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ 17.02.2020 р. пройшло 12 років 10 місяців і 11 років 3 місяця з моменту реєстрації розірвання шлюбу у відділі ДРАЦС. Після розірвання шлюбу ні у ОСОБА_5 ні у ОСОБА_1 на розділ майна претензій не було.

Також в період шлюбу з ОСОБА_3 26 липня 2012 року ОСОБА_5 було видано Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_8 . З моменту видачі зазначеного свідоцтва до подання позовної заяви сплинуло 6 років та 7 місяців.

Статтею 72 Сімейного кодексу України передбачено застосування позовної давності до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.72 ч.2 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

В статті 256 ЦК України є поняття позовної давності.

1. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В ст. 267 ч.4 ЦК України зазначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, на момент подання ОСОБА_1 позовної заяви про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, поділ, визнання договору недійсним, скасування рішення закінчився строк позовної давності, а тому є підстави для відмови у позові.

Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, та позивачем дійсно зазначені строки порушено, суд приходить до висновку про безпідставність, необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 3, 4-7,1-13, 17- 18, 109, 131,137, 141, 211, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ), державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Джулай Світлани Володимирівни ( АДРЕСА_4 ) про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ, визнання договору недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі проголошення у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частин рішення суд повідомляє, коли буде складно повне рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 18 липня 2022 р.

Суддя