Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 552/7141/21
Провадження № 2/553/671/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2022 року м.Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави у складі головуючого судді Високих М.С., з участю секретаря судового засідання Лунич Ю.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за цивільним позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає стягнути зі ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 18.07.2017 у сумі 374977,26 грн та понесені судові витрати у сумі 5624,66 грн.

Заявлені вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку із чим підписав заяву б/н від 18.07.2017. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який змінювався. В подальшому відповідач ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 22.01.2019, отримав картку типу: Преміальна картка World Black Edition (кредитний ліміт до 200000 грн). Відповідач порушив взяті зобов`язання, внаслідок чого станом на 08.12.2021 має заборгованість в розміру 374977,26 грн, яку позивач прохає стягнути.

Ухвалою суду від 16.02.2022 за згаданою позовною заявою відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

26.04.2022 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому обставини щодо відкриття карткового рахунку та збільшення кредитного ліміту до 400000 грн ним не заперечуються. Водночас, відповідач не погодився із розміром заборгованості, нарахованим позивачем. Посилаючись на те, що між сторонами не було погоджено умов про сплату відсотків за користування кредитними коштами, на думку відповідача, позивач безпідставно нараховував відсотки та здійснював зарахування сплачених ним коштів на погашення поточної і простроченої заборгованості за нарахованими відсотками, замість їх зарахування в рахунок заборгованості за тілом кредиту.

Від позивача 31.05.2022 надійшла відповідь на відзив з проханням задовольнити позов в повному обсязі.

Будучи належно повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, учасники процесу в судове засідання 21.12.2022 не прибули, звернувшись із клопотаннями про розгляд справи за їх відсутності.

В судовому засіданні 01.08.2022 представник відповідача вказав, що відповідач визнає позов частково в частині тіла, проте не погоджується із наданим банком розрахунком. Зазначив, що підписана відповідачем заява не містить погодженої процентної ставки, а позивачем не було надано відомостей про конкретні умови договору. Відповідач активно користувався кредитними коштами, вносив платежі, проте банком ці кошти були зараховані на рахунок погашення заборгованості, тому прохав стягнути з відповідача заборгованість в розмірі непогашеної суми тіла кредиту, що становить 163892,49 грн, про що надав розрахунок.

З`ясувавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом 18.07.2017 ОСОБА_1 підписав з банком заяву № б/н, з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який змінювався. Для користування кредитними картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в порушення умов кредитного договору та положень ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує та станом на 08.12.2021 має заборгованість за договором у загальному розмірі 313881,04 грн., з яких: 195310,97 грн - заборгованість за поточним тілом кредитом, 118570,07 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 11927,44 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 49168,78 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (провадження № 14-131цс19) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18.07.2017, посилався на Витяг з Тарифів Банку Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті банку, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Аналогічна правова позиція з цього питання висловлена ВСУ у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростована позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд також критично ставиться до підписаного відповідачем Паспорту споживчого кредиту, який датований 22 січня 2019 року, тобто майже через два роки після укладення кредитного договору. Докази на підтвердження того, що вказаний паспорт регулює умови кредитування за кредитним договором від 18 липня 2017 року відсутні. З наданого позивачем Паспорту споживчого кредиту неможливо встановити, за яким саме договором визначаються умови за цим паспортом, оскільки він не містить посилання на конкретний договір, номер картки або рахунок, який обслуговується.

Також, в Паспорті споживчого кредиту зазначено, що дата надання інформації 22.01.2019 і ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 06.02.2019, тобто, взагалі не зрозумілі часові проміжки дії цього Паспорту.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживчу інформацію, необхідну до порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою - Паспорт споживчого кредиту.

Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 у справі №393/126/20.

Таким чином, надана баком Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 18.07.2017 не містить ознак узгодження в письмовій формі умов щодо розміру кредиту, порядку його погашення, строку кредитування, розміру процентів за користування кредитом, відповідальності за неналежне виконання зобов`язань. А тому підстави для нарахування та стягнення відсотків за користування кредитом відсутні.

За таких обставин, враховуючи часткове визнання відповідачем позову, беручи до уваги, що до розміру заборгованості, яка згідно розрахунку позивача за договором від 18.07.2017 становить 374977,26 грн банком були безпідставно включені відсотки за користування кредитним лімітом на загальну суму 210 484,77 грн, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» станом на 08.12.2021 заборгованості в розмірі 164492,49 грн.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2467,39 грн пропорційно до суми задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Цивільний позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н від 18.07.2017 станом на 08.12.2021 в розмірі 164492,49 грн та 2467,39 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне найменування позивача:Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», , адреса: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, буд.1Д;
Повне ім`я відповідача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя

Ленінського районного суду м.Полтави М.С. Високих