Справа № 345/2269/22
Провадження № 22-ц/4808/1286/22
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

з участю секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Калуського міськрайонного суду від 19 вересня 2022 року, вскладі судді Кардаш О.І., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 20 червня 2003 року вона з відповідачем перебували в шлюбі, в якому в них народились двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спільне життя з відповідачем не склалось через несумісність характерів та різні погляди на життя, між ними часто виникали сварки та непорозуміння. Вказувала, що основною причиною розірвання шлюбу є подружня зрада відповідача.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила розірвати шлюб, дітей залишити на проживанні з батьком, оскільки вона має намір виїхати на постійне місце проживання в Канаду та не буде мати змоги здійснювати догляд за дітьми, однак матеріально буде допомагати в їх утриманні.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 19 вересня 2022 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 який зареєстровано 20 червня 2003 року у с. Збора Калуського району, актовий запис №4 розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки залишено ОСОБА_6 . В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги.

Зокрема, представник ОСОБА_2 ОСОБА_1 оскаржує рішення суду в частині відмови у визначенні місця проживання дітей, оскільки вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам справи, не застосував відповідних норм права.

На думку представника апелянта місцевим судом не враховано, що відповідач не заперечував щодо визначення місця проживання дітей з батьком. Також вважає, що судом не взято до уваги висновок Верховного Суду у постанові від 15.01.2020 року (справа №200/952/18), в якому зазначено, що за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Зазначив, що суд першої інстанції при наявності спільної згоди сторін безпідставно відмовив у задоволенні позовної вимоги позивачки про залишення неповнолітніх дітей проживати з батьком.

Просив рішення в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити проживати з відповідачем ОСОБА_2

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на рішення суду зазначила, що суд в порушення положень ст.111 СК України не вжив заходів для примирення сторін, оскільки позов про розірвання шлюбу був поданий після чергової суперечки з відповідачем, і з метою виправлення його поведінки вона звернулась до суду. Зазначила, що час для примирення повинен був сприяти зміні поведінки відповідача і як наслідок відмови її від позову.

Апелянт просила рішення суду скасувати та надати їй з відповідачем строк для примирення, після чого постановити нове рішення по суті заявлених позовних вимог.

Відзиви на апеляційні скарги сторонами не подано.

Сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від апелянтки ОСОБА_3 на адресу апеляційного суду 23 листопада 2022 року надійшла заява про відмову від позову. При цьому зазначила, що наслідки відмови від позову їй зрозумілі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а заяву ОСОБА_3 про відмову від позову та закриття провадження задовольнити виходячи з наступного.

Постановляючи рішення по суті заявлених позовних вимог ОСОБА_3 , суд виходив із того, що позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а також врахувавши відсутність майнового спору, та конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про залишення неповнолітніх дітей проживати з батьком, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази того, що після припинення шлюбних відносин між сторонами, неповнолітні діти залишилися проживати з батьком. Крім того, суд врахував, що висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дітей до суду не надано.

Розглядаючи зазначену справу в апеляційному порядку, колегія суддів зауважує, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На противагу наведеним нормам законодавства матеріали справи не містять доказів того, що після припинення сімейних відносин між сторонами, неповнолітні сини сторін залишилися проживати разом з батьком ОСОБА_2 та знаходиться на його утриманні.

В матеріалах справи наявна довідка Верхнянської сільської ради від 12.08.2022 року про те, що неповнолітні діти сторін, сини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані та проживають разом з матір`ю ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі не зазначив у чому полягає його порушене право, оскільки він не звертався із позовом до суду про визначення місця проживання дітей, натомість позов про розірвання шлюбу заявила ОСОБА_3 у якому одночасно ставила питання про залишення дітей проживати з відповідачем, однак у подальшому надіслала на адресу апеляційного суду заяву про відмову від позову та просила провадження у даній справі закрити.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України передбачено, що позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Згідно із частинами 1-3 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Зазначена підстава закриття провадження у справі та її наслідки передбачено положеннями п. 4 ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 256 ЦПК України.

Враховуючи надане позивачу процесуальним законом право на відмову від позову, а також з огляду на те, що підстави для неприйняття такої відмови судом не встановлені, відмова від позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права сторін, наслідки відмови від позову позивачці зрозумілі, колегія суддів вважає за необхідне прийняти її відмову від позову, визнати нечинним рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Оскільки судом прийнята відмова ОСОБА_3 від позову про розірвання шлюбу та вирішення питання про залишення дітей на проживанні з батьком, заперечень з боку відповідача щодо закриття у зв`язку з цим провадження у справі до суду не надходило, то фактично у даній справі за позовом ОСОБА_3 відсутній предмет спору, а відтак доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 206, 373, 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Прийняти відмову ОСОБА_3 від її позову до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 19 вересня 2022 року визнати нечинним.

Провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук В.А. Девляшевський