ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/414/22 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

сторін:

апелянта ОСОБА_1 ,

представника апелянта ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/24997/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 12 січня 2022 року (ухвалене суддею Олещуком Б.Т., повний текст якого складено 21 січня 2022 року) в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_6 , про визнання права власності на Ѕ частину спільного сумісного майна колишнього подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання права власності на Ѕ частину спільного сумісного майна колишнього подружжя.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що він перебував із ОСОБА_8 у шлюбі з 07 лютого 1992 року до 10 вересня 2008 року. Під час перебування в шлюбі, 23 липня 2004 року він спільно із своєю колишньою дружиною ОСОБА_8 придбали житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Право власності на дане будинковолодіння було зареєстроване за ОСОБА_8 . Після її смерті він звернувся до приватного нотаріуса Кашанської М.І. із заявою про видачу свідоцтва на Ѕ частину майна, яке було придбано у шлюбі із покійною ОСОБА_8 , а саме: Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та на Ѕ частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування даного житлового будинку за цією ж адресою. Однак, нотаріус видати свідоцтва не змогла, оскільки ОСОБА_9 , в особі свого представника ОСОБА_10 , як спадкоємець ОСОБА_8 , заперечили право власності позивача на Ѕ частину вищевказаного спірного майна колишнього подружжя. При цьому позивач зазначає, що спірне майно фактично перебуває у його володінні та користуванні, так як він проживає у даному будинку, користується земельною ділянкою та одноосібно несе усі витрати по його утриманню та обслуговуванню, а тому вважає, що його право власності підлягає захисту шляхом його визнання судом.

У зв`язку з наведеним просив суд визнати за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та Ѕ частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування даного житлового будинку за цією ж адресою. Вирішити питання судових витрат.

Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 14 вересня 2021 року залучено, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_11 .

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 12 січня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що предметом позову є частка позивача ОСОБА_1 у спільному сумісному майні, яке придбано ним у шлюбі з його колишньою дружиною, покійною ОСОБА_8 . Відповідач ОСОБА_12 є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_8 . Крім того, молодший син ОСОБА_8 - ОСОБА_11 не подавав заяви про прийняття спадщини, не проживав разом із матір`ю на момент смерті, не є неповнолітнім, недієздатним чи обмежено дієздатним, а тому не прийняв спадщину. Таким чином, висновок суду про те, що ОСОБА_11 повинен бути співвідповідачем за даним позовом суперечить ст.1268 ЦК України. Вважає, що суд першої інстанції помилково застосував положення ст.51 ЦПК України та відмовив у задоволенні даного позову, оскільки ОСОБА_12 є єдиним належним відповідачем.

У зв`язку з наведеним просить рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 12 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

27 квітня 2022 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника ОСОБА_7 адвоката Островської О.Н. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що спадкоємцями ОСОБА_8 є її сини ОСОБА_12 , як спадкоємець за заповітом, та ОСОБА_11 , як повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця. Крім того, ОСОБА_11 не подавав до нотаріуса заяви про відмови від прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_8 . Звертає увагу на те, що ОСОБА_12 та ОСОБА_11 є спадкоємцями, а тому мають бути відповідачами у даній справі.

У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його представник адвокат Магдич О.О. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представник відповідача ОСОБА_7 адвокат Островська О.Н. проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду даної справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_8 з 07 лютого 1992 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 10 вересня 2008 року, що сторонами не оспорюється і підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема копією паспорта громадянина України ОСОБА_1 , копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 10 вересня 2008 року (т.2 а.с.98-101).

За час перебування в шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_8 придбали нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та земельну ділянку для будівництва та обслуговування даного житлового будинку за цією ж адресою, що підтверджується оглянутими і дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема інвентарною справою на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , копією договору купівлі-продажу від 23 липня 2004 року житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 (т.1 а.с.5), копією реєстраційного посвідчення від 30 вересня 2004 року на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 (т.1 а.с.59), копією довідки, виданою Збаразьким районним комунальним бюро технічної інвентаризації №201 від 04 липня 2018 року (т.2 а.с.80), копією технічного паспорта (т.2 а.с.78-79), копією державного акту серії НГ №016040 від 21 березня 2006 року на право власності на земельну ділянку розміром 0.25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в селі Чернихівці Збаразького району Тернопільської області (т.2 а.с.83), поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та позивача ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Тернополі померла ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 27 березня 2017 року (т.2 а.с.62).

Спадкодавець ОСОБА_8 заповіла все належне їй майно ОСОБА_19 , що підтверджується копією заповіту від 20 лютого 2017 року (т.2 а.с.70, 71).

ОСОБА_19 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кашанською М.І. видані відповідні свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 , зокрема, на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та на Ѕ частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування даного житлового будинку за цією ж адресою, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема, копіями свідоцтв про право на спадщину за заповітом (т.2 а.с.93-96).

ОСОБА_11 , 1986 року народження, є сином ОСОБА_8 . Також, ОСОБА_11 є особою з інвалідністю 1 групи, підгрупа Б, і з 01 вересня 1995 року перебуває у Мельнице-Подільському психоневрологічному будинку-інтернаті, що підтверджується повідомленням №164 від 07 липня 2021 року Мельнице-Подільського психоневрологічного будинку-інтернату (т.2 а.с.113).

Як убачається з повідомлення Мельнице-Подільського психоневрологічного будинку-інтернату №180 від 15 червня 2022 року, рішення щодо недієздатності чи обмеження дієздатності ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не приймалося.

Допитана судом першої інстанції, як свідок ОСОБА_13 , ствердила, що у померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 є син ОСОБА_11 , який знаходиться на повному державному утриманні в Мельнице-Подільському психоневрологічному будинку-інтернаті, оскільки він з дитинства хворіє.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

До обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця.

Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку.

Згідно офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині, Рішення Конституційного Суду №1-рп/2004 від 11 лютого 2014 року, в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 1241 ЦК України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_11 , повнолітній син спадкодавця ОСОБА_8 , як особа з інвалідністю 1 групи, відповідно до вимог частини першої статті 1241 ЦК України, має право, як повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця, на обов`язкову частку у спадщині ОСОБА_8 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_11 не залучений у спадковій справі після смерті ОСОБА_8 , що стверджується оглянутою судом копією спадкової справи №15/2017, заведеною після смерті ОСОБА_8 .

Предметом розгляду даної справи є визнання за позивачем, ОСОБА_1 , право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та на Ѕ частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування даного житлового будинку за цією ж адресою, придбаних у шлюбі із ОСОБА_8 .

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Крім того, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

При зверненні з позовом ОСОБА_1 вказав відповідачем ОСОБА_12 , клопотань про залучення співвідповідача ОСОБА_11 позивач не заявляв.

Апеляційний суд враховує те, що за результатами розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про визнання права власності на Ѕ частину спільного сумісного майна колишнього подружжя, може вплинути на права і обов`язки ОСОБА_11 , як такого, що може реалізувати своє право на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері ОСОБА_8 .

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що існують правові підстави для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Колегія суддів враховує доводи апелянта про те, що відповідач ОСОБА_12 є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_8 , однак вважає за необхідне врахувати, що спадкові права ОСОБА_11 , як особи з інвалідністю 1 групи, у разі незалучення його в якості відповідача, можуть бути порушені.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_11 не подавав заяви про прийняття спадщини, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки останній з 01 вересня 1995 року по теперішній час перебуває у Мельнице-Подільському психоневрологічному будинку-інтернаті. При цьому встановлено, що підопічного ОСОБА_11 після смерті матері ніхто не відвідував (т.2 а.с.113).

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 12 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 14 липня 2022 року.

Головуючий

Судді