Єдиний унікальний номер: 375/116/22
Провадження № 2/379/147/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2022 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання Гопкало М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Таращі, в порядку загального позовного провадження, за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

04.02.2022 представник позивачки звернулася до Рокитнянського районного суду Київської області з позовом та з урахування уточнених позовних вимог (т.1. а.с.245-247), прохала:

1. Визнати недійсними (в частині права на одну другу) свідоцтва, видані 15.07.2020 Рокитнянською районною державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_3 :

- на ділянку з кадастровим номером :05:029:0001 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, реєстровий № 1443;

- на ділянку з кадастровим номером :01:007:0013 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, реєстровий № 1442;

- на ділянку з кадастровим номером :01:016:0007 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, реєстровий № 1444.

2. Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на:

- одну другу частку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :05:029:0001, площею 0,1267 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства;

- одну другу частку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :01:007:0013, площею 0,1874 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

- одну другу частку земельної ділянки за адресою: с. Троїцьке Рокитнянського району Київської області, кадастровий №:01:016:0007, площею 0,200 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства.

3. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати відповідачки - баба позивачки ОСОБА_4 , яка за життя склала два заповіти. У зв`язку із зверненням сторонами спору до державного нотаріуса Рокитнянської районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, була заведена спадкова справа № 297/2019. Також 26.05.2020 позивачка звернулася до зазначеного державного нотаріуса із заявою про наявність спору між спадкоємцями та повідомила про свій намір взяти участь у спадкуванні майна після померлої бабусі. Державним нотаріусом 07.07.2020 надано відповідь позивачу про те, що все майно після померлої ОСОБА_4 охоплено заповітами, які є чинними. Отже, державним нотаріусом фактично було позбавлено позивачку права спадкувати майно після померлої ОСОБА_4 .. 15.07.2020 державним нотаріусом на заяву позивача про те, що чинним є останній заповіт ОСОБА_4 , повідомлено листом за № 242/02 -14 позивачку, що останній заповіт не суперечить раніше складеному, тому обидва заповіти чинні, і спрямувала позивачку до суду.

У відповідь на звернення відповідачки до МЮУ надано ЦМУ МЮ (м. Київ) відповідь від 15.09.2020 № Ш-3159/6.3, з якої вбачається, що нотаріусом порушено ЗУ «Про нотаріат», не роз`яснено ряд статей вказаного закону та не видано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 . З даного листа слідує, що завідувачем Рокитнянської районної державної нотаріальної контори були видані на ім`я спадкоємця за заповітами свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . Також рекомендовано позивачці звернутися за отриманням постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. 30.09.2020 за № 315/02-14 позивачці видано постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, а саме: відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Рішенням Таращанського районного суду від 24.11.2021 відмовлено позивачці у задоволенні позову з підстав неефективності обрання способу судового захисту та судом наголошено, що підставою для реєстрації права власності ОСОБА_2 на спірні земельні ділянки були свідоцтва на право на спадщину № 1444 та № 1443, про їх скасування позивачка не просила, але з уваги на державну реєстрацію спірних земельних ділянок за відповідачкою, ефективним способом захисту мало б бути поєднання вимог про скасування свідоцтв про право на спадщину та визнання за позивачкою права власності.

У поданому відзиві на первісну позовну заяву (а.с.193-196 т.1) представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Шеїн К.О. заперечує проти заявлених позовних вимог, так як право власності ОСОБА_4 на спірну земельну ділянку припинилося внаслідок набуття ОСОБА_2 права власності на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка № :01:007:0013, площею 0,1874 га, на якій даний будинок розташований, не може входити до складу спадщини, а тому й, вважає, що відсутні підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на одну другу частину зазначеної земельної ділянки в порядку спадкування. Вважає, що новий заповіт, укладений 12.04.2006 не суперечить попередньому заповіту, а доповнює його земельною ділянкою, право на яку було набуто після укладення заповіту 1997 року, тому спадкування майна відбувається на підставі двох заповітів.

28.06.2022 подала зустрічний позов (а.с.202-211 т.1) представник відповідачки адвокат Шеїн К.О. та прохала:

- визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку з кадастровим № :01:007:0013, площею 0,1874 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15 липня 2020 року, видане державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області Калітенко Л.Б. та зареєстроване в реєстрі за № 1442, на земельну ділянку з кадастровим номером № :01:007:0013, площею 0,1874 га, розташованої в АДРЕСА_1 .

В обґрунтування зазначала, що 12.04.2006 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено Договір довічного утримання, який було посвідчено приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області Скоробагатько В.Д. та зареєстровано в реєстрі за № 1368. Відповідно до п.1 якого ОСОБА_4 передала у власність позивачки, житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі даного договору 18.07.2006 Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації було зареєстровано за ОСОБА_2 , право власності на будинок АДРЕСА_2 . Даний будинок розташований на земельній ділянці № :01:007:0013 площею 0,1874 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка була набута померлою ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №204172, виданого 01.08.2006 Острівською сільською радою Рокитнянського району Київської області на підставі рішення (27 сесії 4 скликання) Острівської сільської ради Рокитнянського району Київської області 05.01.2006 за № 127 та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 86.

Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 № 689/26/17 зазначила, що «при застосування положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельні ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.» За таких обставин, враховуючи наведене, ОСОБА_2 цивільне право відповідно до ст. 16 ЦК України, ст. 152 ЗК України підлягає захисту шляхом визнання позивачку власником земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, та необхідна для його обслуговування.

Також, враховуючи той факт, що право власності ОСОБА_4 на спірну земельну ділянку припинилося внаслідок набуття ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання права власності на будинок, земельна ділянка на якій розміщений даний будинок не повинна була бути включена до складу спадщини. А тому свідоцтво про право на спадщину на вище зазначену земельну ділянку має бути визнано недійсним.

У поданому відзиві на зустрічну позовну заяву (а.с.4 т.2) представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Каракой Т.В. зазначає, що позов не підлягає до задоволення і такі підстави наведені ОСОБА_2 у своєму позові. Оскільки, відповідно до ст. 120 ЗК України (в редакції внесення змін ЗУ від 31.03.2006) у разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Власне ОСОБА_2 вказує, що лише 01.08.2006 було видано та зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:0013 на ім`я ОСОБА_4 . Отже, ні на момент нотаріального посвідчення договору довічного утримання, ні на момент державної реєстрації за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 ОСОБА_4 (згідно ст.. 125 ЗК України) - не була власником спірної земельної ділянки, а тому ОСОБА_2 після набуття права власності на житловий будинок за договором у 2006 році вправі була в порядку статей 116,118 ЗК України оформити право власності на земельну ділянку, на якій будинок розташований.

Також посилалася на правовий висновок Верховного Суду, що «принцип єдності землі та розташованого на ній нерухомості застосовується, коли право власності на землю виникло раніше, ніж на інше нерухоме майно» (постанова від 16.06.2020 в справі № 689/26/17).

Оскільки, земельна ділянка кадастровий № :01:007:0013 не виключена зі спадкового майна, право власності ОСОБА_4 на цю земельну ділянку не було скасовано і виникло після розпорядження ОСОБА_4 будинком, а тому вважає, що підстав для скасування свідоцтва про право на спадщину від 15.07.2020 з підстав, наведених ОСОБА_2 , немає.

Ухвалою судді Рокитнянського районного суду Київської області від 11.02.20222 було задоволено заяву про самовідвід судді Чорненької Олени Іванівни у даній справі.

Розпорядженням в.о. голови Рокитнянського районного суду Київської області від 15.02.2022 справу передано на розгляд до Таращанського районного суду Київської області, як найбільш територіально наближеного.

18.02.2022 цивільна справа надійшла до Таращанського районного суду Київської області.

Представник позивачки за первісним позовом та відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвокат Каракой Т.В. у судовому засіданні первісний позов підтримала у повному обсязі та заперечувала проти задоволення зустрічного позову. Пояснила, що діючим є тільки останній заповіт, отже не охоплене останнім заповітом майно має спадкуватися по закону. Спосіб захисту визнання недійсними свідоцтв на право на спадщину за заповітом є належним способом захисту. Зустрічний позов не може бути задоволений, оскільки предметом договору довічного утримання був лише будинок, про землю згадки в договорі нема. Право власності на будинок перейшло після реєстрації 18.07.2006. Спадкодавець оформила право власності на земельну ділянку № :01:007:0013 лише 01.08.2006. Відповідно до Земельного кодексу, в редакції від 31.03.2006, земельна ділянка переходить на умовах, на яких належала попередньому власнику. Однак, на момент укладення договору довічного утримання земельна ділянка не належала ОСОБА_4 . Крім того, в подальшому ОСОБА_4 не вчинила дій по передачі земельної ділянки ОСОБА_5 .

Представник відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 адвокат Шеїн К.О. у судовому засіданні прохала відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов в повному обсязі. Пояснила, що другий заповіт був укладений лише для того, щоб врегулювати відносини, яких не було при оформленні першого заповіту. Тобто після оформлення першого заповіту, ОСОБА_4 отримала сертифікат на земельну ділянку і вирішила розпорядитися новим майном. Другий заповіт не скасовує перший, а доповнює його. Земельна ділянку № :01:007:0013 не входить до складу спадщини. Крім того, в первісному позові невірний спосіб захисту визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом, оскільки треба було скористатися способом захисту, передбаченим ст. 1300 ЦК України. Боціон набула право власності на земельну ділянку № :01:007:0013 разом з набуттям права власності на будинок за договором довічного утримання. Державний акт на земельну ділянку № :01:007:0013 отримано у серпні 2006 року, а підставою виникнення права власності було рішення сільської ради від 05.01.2006.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про розгляд даної справи повідомлені належно.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 (а.с.86 т.1), яка до дня смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_2 (а.с.89 т.1).

10.12.2019 державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області Калітенко Л.Б. заведено спадкову справу № 297/2019 та зареєстровано у Спадковому реєстрі за № 65207557 (а.с.92 т.1).

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 10.12.2019 №58680965 (а.с.93 т.1) вбачається, що при відкритті даної спадкової справи стало відомо щодо наявності двох заповітів, які зареєстровані у Спадковому реєстрі:

за № 38216979 посвідчений 17.10.1997 секретарем виконавчого комітету Острівської сільської ради народних депутатів Рокитнянського району Київської області Бесараб Н.М. та зареєстрований в книзі для реєстрації заповітів за № 30 (а.с.94 т.1). Відповідно до якого ОСОБА_4 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що за законом матиме право заповіла дочці ОСОБА_2 ;

за № 39450576 посвідчений 12.04.2006 приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Скоробагатько В.Д. та за реєстровий в реєстрі за № 1371 (а.с.95 т.1). Відповідно до якого ОСОБА_4 земельну частку (пай) заповіла ОСОБА_2 ..

10.12.2019 відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 звернулася до Рокитнянської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після своєї матері ОСОБА_4 за заповітом (а.с.84т.1).

19.02.2020 позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 також звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після своєї баби ОСОБА_4 за законом (а.с.85 т.1).

15.07.2020 державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області на виконання заяви відповідачка за первісним позовом про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом(а.с.110т.1), спадкоємцю зазначеного в заповіті майна дочці померлої ОСОБА_2 видано:

1) на підставі заповіту, посвідченого Скоробагатько В.Д., приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області 12.04.2006, зареєстрованого в реєстрі за № 1371:

- свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстровано в реєстрі за № 1444, на спадщину, яка складається з земельної ділянки, розташованої на території Острівської сільської ради Рокитнянського району Київської області, кадастровий номер :03:023:0038, площею 2,1010 гектара, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.150т.1).

2) на підставі заповіту, посвідченого Острівською сільською радою Рокитнянського району Київської області 17.10.1997 та зареєстрованого в реєстрі за № 30, дублікат якого видано 03.03.2020 за реєстровим № 1:

- свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстровано в реєстрі за № 1443, на спадщину, яка складається з земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:029:0001, площею 0,1267 гектара, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства (а.с. 171);

- свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстровано в реєстрі за № 1444, на спадщину, яка складається з земельної ділянки, розташованої в с. Троїцьке Рокитнянського району Київської області, кадастровий номер :01:016:0007, площею 0,2000 гектара, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства (а.с.150 т.1)

- свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстровано в реєстрі за № 1442, згідно якого державний нотаріус посвідчив, що на підставі заповіту, посвідченого Острівською сільською радою Рокитнянського району Київської області 17.10.1997, зареєстрованого в реєстрі за № 30, дублікат якого видано 03.03.2020 за реєстровим № 1, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її дочка ОСОБА_2 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:007:0013, площею 0,1874 гектара, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 146т.1).

Дана земельна ділянка належала померлій на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯГ №204172, виданого 01.08.2006 Острівською сільською радою Рокитнянського району Київської області на підставі рішення (27 сесії 4 скликання) Острівської сільської ради Рокитнянського району Київської області 05.01.2006 за № 127 та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 86 (а.с.113 т.1).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03.06.2020 №НВ-020, 17.08.2015 відділом Держземагенства у Рокитнянської області здійснено державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер: :01:007:0013 площею 0,1874 га, яка розташована по АДРЕСА_2 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та документом, який є підставою для виникнення права ОСОБА_4 зазначено рішення органу місцевого самоврядування - Острівської сільської ради від 05.01.2006 27 сесія 4 скликання № 127 (а.с.116 т.1).

На кадастровому плані земельної ділянки :01:007:0013 зображено будівлі та зазначено, що на земельній ділянці площею 0,1874 га розміщено три малоповерхові забудови (а.с. 117).

12.04.2006 ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований на земельній ділянці кадастровий № :01:007:0013 за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом укладення договору довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області та зареєстровано в Реєстрі за № 1369 (а.с.212 т.1).

Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації 18.07.2006 прийнято рішення про реєстрацію права власності на вказаний будинок за ОСОБА_2 (а.с. 213 т.1).

30.09.2020 ОСОБА_1 звернулася за місцем відкриття спадкової справи із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на одні другу частку спадкового майна після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 баби ОСОБА_4 , яке складається із земельних ділянок з кадастровими № :05:029:0001, № :01:016:0007, № :01:007:0013 (а.с.170 т.1).

Оскільки, на підставі чинних двох заповітів Рокитнянською районною державною нотаріальною конторою Київської області на ім`я ОСОБА_6 було видано чотири свідоцтва про право на спадщину за заповітами, державним нотаріусом Калітенко Л.Б. було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом про, що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.09.2020 № 315/02-14 (а.с.170 т.1).

Як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві приватної власності ОСОБА_2 зареєстровано:

-земельна ділянка з кадастровим номером :03:023:0038, право власності зареєстровано 15.07.2020 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 1445 від 15.07.2020 (а.с.13 т.1);

-земельна ділянка з кадастровим номером :01:016:0007, право власності зареєстровано 15.07.2020 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 1444 від 15.07.2020 (а.с.11 т.1);

-земельна ділянка з кадастровим номером :05:029:0001, право власності зареєстровано 15.07.2020 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 1443 від 15.07.2020 (а.с.11-12 т.1);

-земельна ділянка з кадастровим номером :01:007:0013, право власності зареєстровано 15.07.2020 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 1442 від 15.07.2020 (а.с.12 т.1);

-будинок АДРЕСА_2 , право власності зареєстровано18.07.2006 на підставі договору довічного утримання № 1369 (а.с.13-14 т.1).

Рішенням Таращанського районного суду від 24.11.2021 в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно (на одну другу частку земельних ділянок к з кадастровими № :05:029:0001, № :01:016:0007) відмовлено, оскільки обраний позивачем спосіб захисту є неефективним (а.с.28-34 т.1).

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обґрунтованим.

Здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди ;9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У частині другій та четвертій статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

При складенні заповідачем декількох заповітів може мати місце їх «конкуренція», оскільки необхідно з`ясувати, який саме заповіт (заповіти) визначає (визначають) спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкове майно.

Згідно правової позиції Верховного суду висловленої у постанові 26 червня 2019 року № 369/3186/17, що «аналіз частини другої та третьої статті 1254 ЦК України дозволяє констатувати, що законодавець для випадку, коли заповідачем складено декілька заповітів, передбачив правила, що повинні враховуватися для того, щоб визначити який саме заповіт (заповіти) визначає (визначають) спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкове майно. Такі правила полягають в тому, що:

по-перше, внаслідок складення нового заповіту відбувається втрата чинності попереднім заповітом. Тобто, якщо новий заповіт повністю суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі останнього заповіту;

по-друге, внаслідок складення нового заповіту відбувається часткова втрата чинності попереднім заповітом. Тобто, якщо новий заповіт частково суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт тільки частково скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі двох заповітів.

Тлумачення частини третьої статті 1254 ЦК України свідчить, що складення нового заповіту, яким зменшено обсяг спадкової маси, порівняно з попереднім, але не змінено спадкодавця, скасовує попередній заповіт у відповідній частині, оскільки спадкодавець визначив спадкоємця тільки щодо частини спадщини».

Визначення спадкоємця на право на земельну ділянку (пай) розміром 2,21 га (на даний час - земельна ділянка з кадастровим номером :03:023:0038) має відбуватися згідно заповіту від 12 квітня 2006 року за реєстровим № 1371, а все інше спадкове майно повинно спадкуватися на підставі закону, як частина спадщини, що не охоплена заповітом (рішення Таращанського районного суду від 24.11.2021 у справі 375/1316/20).

Відповідно до частини першої статті 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.. 1218 ЦК України).

Згідно статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1280 ЦК України встановлено, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації.

Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємці як за законом, так і за заповітом мають право звернутись до нотаріуса за видачею їм свідоцтва про право на спадщину.

Відомості про видачу свідоцтва про право на спадщину вносяться нотаріусом до Спадкового реєстру (підпункт 2.2.3 пункту 2.2 Положення про Спадковий реєстр, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 липня 2011 року № 1810/5).

Відповідно до статті 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину.

На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину.

У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

З аналізу наведеної норми права убачається, що правила статті 1300 ЦК України врегульовують можливість внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за умов, відповідно, відсутності (частини першої зазначеної статті) та наявності (частини другої зазначеної статті) спору між спадкоємцями. Якщо спору між спадкоємцями не існує, то питання про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину вирішує нотаріус за місцем відкриття спадщини за згодою всіх спадкоємців, що прийняли спадщину. У випадку ж відсутності такої згоди, тобто, за наявності спору, питання про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину на вимогу одного із спадкоємців вирішується судом.

Отже, застосування цього правила є можливим у випадку, коли після видачі свідоцтв про право на спадщину з`являться інші спадкоємці.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 06 вересня 2021 року у справі № 274/1166/19.

Отже, доводи представника відповідача (за первісним позовом) адвоката Шеїн К.О. про застосування неналежного способу захисту у первісному позові є необґрунтованими.

Щодо земельної ділянки № :01:007:0013

Відповідно до ч.3 ст. 120 ЗК України (редакція від 31.03.2006) у разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу).

Крім того, відповідно до пункту 6.28 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2022 у справі № 689/26/17, що «при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності».

Згідно зі статтями 125, 126 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень статті 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється в т.ч. у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Як вбачається з державного акту на право на власності на земельну ділянку від 01.08.2006 (т.1 а.с.113) та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.116 т.1), підставою виникнення права власності у ОСОБА_4 було рішення 27 сесії 4 скликання Острівської сільської ради від 06.01.2006 № 127 (а.с.116т.1).

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Згідно із частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент укладення договору довічного утримання (12.04.2006) земельна ділянка № :01:007:0013, розташована в АДРЕСА_2 , набула ознак об`єкта права власності і право власності на неї перейшло до ОСОБА_2 одночасно з правом власності на будинок АДРЕСА_2 .

Тобто земельна ділянка кадастровий № :01:007:0013 не входить у спадкову масу в розумінні ст. 1218 ЦК України.

Позовна вимога за первісним позовом про визнання недійсним (в частині права на одну другу) свідоцтва про право на спадщину за заповітом на дану земельну ділянку є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

З урахуванням постанови Верховного Суду від 26.06.19 у справа № 369/3186/17, суд бере до уваги останній заповіт, на підставі якого успадковується ОСОБА_2 лише земельна ділянка кадастровий номер :03:023:0038, а земельні ділянки з кадастровим № :05:029:0001, № :01:016:0007 мають спадкуватися за законом, отже підлягають до задоволення позовні вимоги первісного позову щодо визнання недійсними (в частині права на одну другу) свідоцтв про право на спадщину та визнання права власності на одну другу частку цих двох земельних ділянок в порядку спадкування за законом.

У зв`язку з тим, що рішенням Острівської сільської ради від 05.01.2006 (27 сесії 4 скликання № 127) виділено у власність ОСОБА_4 земельну ділянку кадастровий № :01:007:0013 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) із категорії земель житлової та громадської забудови (а.с.116т.1), яка перейшла у власність ОСОБА_2 разом із будинком розташованим на ній при укладені договору довічного утримання, а отже позовні вимоги за зустрічним позовом є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного та повне задоволення зустрічного позовів.

Згідно правил статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки, сплачено судовий збір у розмірі 5954,40 (а.с.51 т.1) ОСОБА_1 за первісний позов, який задоволено частково - підлягає відшкодуванню ОСОБА_7 судовий збір у розмірі 3969,60 грн. А судовий збір у розмірі 1984,00 грн. (а.с.201 т.1) сплачений ОСОБА_2 за зустрічний позов підлягає відшкодуванню ОСОБА_1 в повному розмірі, оскільки зустрічні позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

Так, згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Приймаючи до уваги вимоги статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», та враховуючи те, що задоволено первісний позов частково, а зустрічний позов повністю, суд вважає за необхідне стягнути з сторони на яку покладено більшу суму судового збору - ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 його різницю в розмірі 1985,60 грн.

За таких обставин, керуючись статтями 3, 12, 13, 19, 76 - 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, статтями 15, 16, 1216, 1217, 1218, 1220, 1236, 1245, 1254, 1268, 1278, 1280, 1296, 1300 ЦК України, статтею 120 ЗК України (в редакції від 31.03.2006) та Законом України «Про судовий збір», суд,

ВИРІШИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на земельну ділянку задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 15.07.2020 державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області Калітенко Л.Б. та зареєстроване в реєстрі за № 1443, в частині права власності ОСОБА_2 на одну другу частку земельної ділянки з кадастровим номером № :05:029:0001, площею 0,1267 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, розташованої в АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на одну другу частку земельної ділянки з кадастровим номером № :05:029:0001, площею 0,1267 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, розташованої в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 15.07.2020 державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області Калітенко Л.Б. та зареєстроване в реєстрі за № 1444, в частині права власності ОСОБА_2 на одну другу частку земельної ділянки з кадастровим номером № :01:016:0007, площею 0,2000 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, розташованої в с. Троїцьке Рокитнянського району Київської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на одну другу частку земельної ділянки з кадастровим номером № :01:016:0007, площею 0,2000 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, розташованої в с. Троїцьке Рокитнянського району Київської області, в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 15.07.2020 державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області Калітенко Л.Б. та зареєстроване в реєстрі за № 1442, на земельну ділянку з кадастровим номером № :01:007:0013, площею 0,1874 га, розташованої в АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку з кадастровим № :01:007:0013, площею 0,1874 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

В решті первісних позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1985,60 грн. (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят п`ять гривень шістдесят копійок).

Повне рішення складено 31.10.2022.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Сторони справи:

Позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Головуючий:В. І. Зінкін