Номер провадження: 22-ц/813/541/22
Справа № 509/4046/19
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Зеніної М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 серпня 2019 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом правонаступників ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_6 , після смерті якого відкрилася спадщина на його майно у вигляді будинку по АДРЕСА_1 . Вказаний будинок був побудований його батьком в період шлюбу з матір`ю позивача ОСОБА_7 . Позивач у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок. В 2009 році він звертався до суду з позовом до ОСОБА_5 , яка мешкала з його батьком, та ОСОБА_1 , доньки його батька, про визнання права власності на спадкове майно. З таким самим позовом, відповідачі зверталися до нього, внаслідок чого суд об`єднав справи в одне провадження, та рішенням суду від 04.08.2011 року у задоволенні позовів відмовив через відсутність правовстановлюючих документів. У липні 2019 року позивач дізнався, що відповідачка ОСОБА_5 оформила право власності на спадковий будинок на себе. Так, 19.07.2018 року державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на спірний будинок за ОСОБА_5 . Підставою виникнення права власності стали документи: технічний паспорт, виданий 25.06.2018 року ТОВ «Конструктор-Проект Груп»; висновок № 33 виданий 25.06.2018 року ТОВ «Конструктор-Проект Груп»; довідка № 73 видана 19.05.2005 року ТОВ «Авангард-Д» та витяг з наказу № 33 від 21.03.1987 року Закритого сільськогосподарського акціонерного товариства. Оскільки реєстрація права власності спадкового майна за ОСОБА_5 відбулася за невідомих для позивача обставин та з порушенням прав позивача, як потенційного спадкоємця за законом, останній звернувся з цим позовом до суду, в якому просив скасувати рішення державного реєстратора від 19.07.2018 року про реєстрацію права власності на житловий будинок під АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 та визнати право власності на спірний будинок за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом.

В порядку забезпечення позову позивач просив накласти арешт на спірний будинок.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 серпня 2019 року заяву позивача задоволено та накладено арешт на житловий будинок під АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_5 .

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 серпня 2019 року у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

У зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 позивача по справі ОСОБА_2 , ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.11.2022 року залучено до участі у справу його правонаступників матір ОСОБА_4 та дочку ОСОБА_3 у якості позивачів.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, сторони в судове засідання, призначене на 20.12.2022 року на 16:00 годину не з`явилися, причини неявки не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи чи про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не подавали.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо учасники процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належно сповіщених сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст..375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1-2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 п.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до роз`яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Так, під час вирішення питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір і невжиття заходів забезпечення позову, які просить застосувати заявник, може в майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що предметом спору є будинок по АДРЕСА_1 , який належить відповідачці ОСОБА_5 , право власності за якою оспорюється позивачем. Останній вказує, що спірний будинок є спадковим майном, який належав його батьку, а він є спадкоємцем за законом, який має право на його спадкування. Однак, через недобросовісні дії відповідачки, за невідомих обставин, будинок вибув у власність останньої.

З метою охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, суд вжив заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний будинок.

Накладення судом арешту на спірний будинок в порядку забезпечення позову, усунить ризик відчуження відповідачем на момент розгляду справи спірного будинку і тим самим збереже ефективність виконання рішення суду у разі задоволення позову. Такі заходи забезпечення позову повністю співмірні із заявленими позовними вимогами, кореспондуються з викладеними підставами позову і відповідають тим діям, які відповідач може вчинити. Підставою забезпечення позову може бути обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і в разі вирішення між сторонами спору можуть бути скасовані судом. Забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно не позбавляє власника володіти та користуватися цим майном, а лише унеможливлює його відчуження на користь інших осіб.

Незабезпечення позову у наведений позивачем спосіб може призвести до відчуження відповідачем предмета спору і тоді захист інтересів позивача буде неефективним, оскільки останній буде змушений звертатися до суду з новим позовом до нового власника.

За таких обставин накладення судом арешту на спірний будинок, з огляду на предмет спору та обставини справи, відповідає меті забезпечення позову, а тому така ухвала не може бути скасована.

Доводи апеляційної скарги, що вжитті судом заходи забезпечення позову, шляхом накладення судом арешту на будинок відповідачки не співмірні з позовними вимогами позивача про скасування рішення державного реєстратора не спростовують правильність постановленої ухвали, оскільки предметом спору є не лише скасуваня рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на спірний будинок за відповідачкою, а і визнання за позивачем в порядку спадкування права власності на спірний будинок.

Доводи апеляційної скарги, що суд в порушення вимог ч.7 ст.153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову не вирішив питання про зустрічне забезпечення не є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову, оскільки за відсутності обставин, які є обов`язковою умовою застосування зустрічного забезпечення, таке забезпечення є правом, а не обов`язком суду. Дане питання віднесено на розсуд суду і застосовується у разі наявних до того обґрунтованих сумнівів щодо безперешкодного можливого відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Окрім того, обов`язок застосувати зустрічне забезпечення в розумінні ч. 3 ст. 154 ЦПК України виникає у суду лише тоді, коли позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Матеріали справи доказів, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення не містять.

Тому розгляд судом заяви про забезпечення позову, яка не містить пропозиції щодо зустрічного позову, не є порушенням норм законодавства та не свідчить про незаконність оскаржуваної ухвали та разом з тим не позбавляє апелянта в порядку ст. 154 ЦПК України звернутися до суду із відповідною заявою про застосування зустрічного забезпечення позову зазначивши про відповідні обставини та додавши необхідні докази.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції перевірив обставини справи, факти які мають значення для справи, пересвідчився, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясував обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач позовним вимогам, та дійшов до правильного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.367, 368, 375, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 серпня 2019 року про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 26.12.2022 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова