Номер провадження: 22-ц/813/6418/22
Справа № 2-1504/11
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
27.12.2022 року м. Одеса
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О.
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.
за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (за участі стягувача - Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Соцком Банк»), -
У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою, в якій просила: визнати незаконною та скасувати постанову від 16.06.2021 року старшого державного виконавця Першого Приморського відділу ДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) Білика Р.В. про передачу виконавчого провадження ВП №50236358 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання судових рішень ПМУМЮ (м. Одеса); визнати незаконною та скасувати постанову від 16.06.2021 року головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУМЮ (м. Одеса) Щеглової Є.В. про прийняття виконавчого провадження ВП №50236358; визнати незаконною та скасувати постанову від 22.07.2021 року головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУМЮ (м. Одеса) Щеглової Є.В. про приєднання виконавчого провадження ВП №50236358 до зведеного виконавчого провадження №59159599, яке веде Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 січня 2022 року скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково.
Визнано неправомірною постанову від 16.06.2021 року старшого державного виконавця Першого Приморського відділу ДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) Білика Р.В. про передачу виконавчого провадження ВП №50236358 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання судових рішень ПМУМЮ (м. Одеса);
Визнано неправомірною постанову від 16.06.2021 року головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУМЮ (м. Одеса) Щеглової Є.В. про прийняття виконавчого провадження ВП №50236358.
Визнано неправомірною постанову від 22.07.2021 року головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУМЮ (м. Одеса) Щеглової Є.В. про приєднання виконавчого провадження ВП №50236358 до зведеного виконавчого провадження №59159599, яке веде Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
У задоволенні решти вимог відмовлено.
Стягнуто солідарно з Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 суму оплати правової допомоги у розмірі 5 000 гривень.
Вказане судове рішення було оскаржено у апеляційному порядку представником Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Постановою Одеського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року апеляційну скаргу представника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було задоволено частково.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 січня 2022 року змінено, абзац шостий резолютивної частини ухвали викладено у наступній редакції:
«Стягнути, у рівних частках, з Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (м. Одеса, вул. Польський узвіз, 6) та Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (м. Одеса, вул. Розумовська, 37) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) суму оплати правової допомоги у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень».
В іншій частині ухвалу суду залишено без змін.
20 жовтня 2022 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Фомічова В.О. до Одеського апеляційного суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат за надання правничої допомоги, у якій заявник просив стягнути, за рахунок бюджетних асигнувань, з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн., та витрати, пов`язані зі вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи в сумі 92 грн.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, колегія суддів дійшла до висновку про часткове задоволення заяви представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі.
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частини третьої статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Однак, Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не скористалось своїм правом на подання заперечень проти розподілу витрат на правничу допомогу, та не подало до суду апеляційної інстанції клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу, суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині третьої статті 141 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені статтею 137 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що: «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що: «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».
З матеріалів даної справи вбачається, що на підтвердження понесених скаржником витрат на правничу допомогу, представник ОСОБА_1 - адвокат Фомічов В.О., разом із заявою про ухвалення додаткового рішення, надав суду апеляційної інстанції копії Договору про надання правничої допомоги від 31 березня 2021 року, Додаткового договору від 17 жовтня 2022 року до Договору про надання правничої допомоги від 31 березня 2021 року, та Звіт про обсяг наданих послуг та використання адвокатом робочого часу у справі №2-1504/11.
Відповідно до п.1.1. Договору, АО «Паверлекс» за доручення клієнта та в його інтересах, зобов`язується надати останньому правову (правничу) допомогу, а клієнт зобов`язується сплатити за це гонорар.
Згідно п. 2.1. Договору, правова допомога полягає у наданні усних та письмових консультацій, участь у судових засіданнях; складання відзивів, заяв, скарг, клопотань, заперечень, знайомлення з матеріалами справи й таке інше.
З Додаткового договору від 17.10.2022 року до Договору про надання правничої допомоги від 31.03.2021 року вбачається, що розмір гонорару за надання правничої допомоги за цим договором, складає 10 000 грн., які клієнт сплачує Об`єднанню протягом одного місяця після прийняття судового рішення судом апеляційної інстанції у справі №2-1504/11.
Зі Звіту про обсяг наданих послуг та використання адвокатом робочого часу у справі №2-1504/11 вбачається, що адвокатом Фомічовим В.О. виконана наступна робота по наданню правничої допомоги ОСОБА_1 за Договором про надання правничої допомоги від 31.03.2021 року, з урахуванням Додаткового договору від 17.10.2022 року до Договору про надання правничої допомоги від 31.03.2021 року:
- складання та подання заяви про вступ у справу представника через систему Електронний Суд (20 хв.);
- правовий аналіз та вивчення документів та апеляційної скарги, вироблення правової позиції по справі, підготовка та підписання Додаткового договору від 17.10.2022 року до Договору про надання правничої допомоги від 31.03.2021 року (потрачено 02 год. часу);
- робота з документами та апеляційною скаргою, складення відзиву на апеляційну скаргу, формування додатків до відзиву, направлення відзиву на адресу сторін по справі та подання відзиву до Одеського апеляційного суду (потрачено 05 год.40 хв.);
- робота з документами та складання заяви про обґрунтування та стягнення судових витрат та додатків до неї, направлення її на адреси сторін по справі та до Одеського апеляційного суду (потрачено 03 год.20 хв.).
Крім того, ОСОБА_1 понесла додаткові витрати у вигляді направлення відзиву на апеляційну скаргу на адресу сторін по справі в сумі 46 грн., та направлення заяви про обґрунтування та стягнення судових витрат на адреси сторін по справі в сумі 46 грн., а всього в сумі 92 грн.
Загальна сума витрат на професійну правничу допомогу та додаткових витрат, яку заявник просить стягнути з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), становить 10 092 грн.
Однак, колегія суддів зазначає, що згідно положень ч.1, п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.01.2022 року скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково.
Визнано неправомірними постанову від 16.06.2021 року старшого державного виконавця Першого Приморського відділу ДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) Білика Р.В., постанову від 16.06.2021 року головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУМЮ (м. Одеса) Щеглової Є.В. та постанову від 22.07.2021 року головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУМЮ (м. Одеса) Щеглової Є.В.
У задоволенні решти вимог відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного суду від 25.10.2022 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29.11.2021 року в частині часткового задоволення вимог скарги ОСОБА_1 про скасування постанов державних виконавців було залишено без змін.
Таким чином, оскільки вказаними судовими рішеннями вимоги скарги ОСОБА_1 були задоволені частково, колегія суддів, з урахуванням положень п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, доходить до висновку про необхідність часткового задоволення заяви представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, та стягнення з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 підтверджені витрати на правову допомогу, понесені заявником у суді апеляційної інстанції, пропорційно розміру задоволених вимог, та додаткові витрати у справі в загальній сумі 5 092 гривень.
Керуючись ст. ст. 133, 137, 270 ЦПК України, колегія суддів, -
Заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Приморського відділу Державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Костіної Вікторії Володимирівни, за участю стягувача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (правонаступник - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»), - задовольнити частково.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе