ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6368/22 Справа № 183/497/20 Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д.І Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року по справі за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», про визнання права власності, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа АТ «Державний ощадний банк України», про визнання права власності.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2021 року позов задоволено.

Разом із тим, судом під час ухвалення відповідного рішення не було вирішено питання що досудових витрат, у зв`язку з чим, 11 травня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі, в якій просив стягнути з відповідачів на власну користь судові витрати в розмірі 15 190,80 грн., з яких 14 350 грн. витрати на професійну правничу допомогу, 840,80 грн. сплачений позивачем судовий збір.

Додатковим рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення було задоволено частково. Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу залишено без розгляду.

Ухвалено додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа АТ «Державний ощадний банк України», про визнання права власності.

Стягнуто з відповідачів на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі по 280,26 грн. з кожного.

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить додаткове рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове про задоволення вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заяву про ухвалення додаткового рішення розглянуто іншим складом суду ніж той, що ухвалював рішення по справі, що є порушенням вимог ч.3 ст. 270 ЦПК України. Вказує, що суд вирішив питання судових витрат лише в частині судового збору і витрат на професійну правничу допомогу, в іншій частині питання судових витрат судом не досліджувалося, а саме в частині понесення позивачем поштових витрат. Крім того, зазначає, що залишення без розгляду заяви позивача ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу є незаконним, оскільки такі судові рішення приймаються у формі ухвал, а така ухвала судом не приймалася. Вказує, що її заява про стягнення витрат на правничу допомогу не могла бути залишена судом першої інстанції без задоволення, враховуючи, що про понесення таких витрат та необхідність їх стягнення заявлялася нею під час розгляду справи по суті. Зазначає, що позивач не була присутня під час оголошення ухвалення судового рішення, а відповідно не знала і не могла знати про нього, отже не могла заявити клопотання про поновлення пропущених процесуальних строків. Судом першої інстанції було невірно застосовано висновки викладені у постановах Верховного Суду. Зазначає, що іншими учасниками справи не подавалися докази на спростування судових витрат понесених позивачем або заяв про їх неспівмірність із ціною позову. Вказує, що нею було пронесені витрати на правничу допомогу в розмірі 14 350 грн., докази понесення яких наявні в матеріалах справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а додаткове рішення суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа АТ «Державний ощадний банк України», про визнання права власності, в якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га (кадастровий номер :02:006:0420), що знаходиться в АДРЕСА_1 , судові витрати покласти на відповідача.

У своєму позові позивач зазначала, що попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат, які вона понесла, очікує понести судові витрати у зв`язку із розглядом справи, складається іх судового збору в розмірі 840,80 грн., витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000 грн., поштових витрат в розмірі 500 грн., витрат, пов`язаних із прибуттям до суду за місцем слухання справи 5 000 грн., витрат за відрив від звичайних занять у зв`язку із явкою до суду і компенсацією втраченого заробітку в розмірі 4 723 грн., витрат на реєстрацію права власності на майно в розмірі 4 000 грн. (т.1 а.с.4 зворот).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2021 року позов задоволено (а.с.7-15).

11 травня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі, в якій просила стягнути з відповідачів на власну користь судові витрати в розмірі 15 190,80 грн., з яких 14 350 грн. витрати на професійну правничу допомогу, 840,80 грн. сплачений позивачем судовий збір (т.1 а.с.44-56).

Вказана заява була розподілена в провадження судді Городецькому Д.І. через перебування судді Майної Г.Є. у відпустці (т.1 а.с.57).

Додатковим рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення було задоволено частково. Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу залишено без розгляду.

Ухвалено додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа АТ «Державний ощадний банк України», про визнання права власності.

Стягнуто з відповідачів на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі по 280,26 грн. з кожного (т.1 а.с.59-61).

Залишаючи без задоволення заяву позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення на її користь витрат, понесених нею, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у позовній заяві не надавався попередній розрахунок витрат на правничу допомогу у відповідності до вимог статті 134 ЦПК України. Зазначав, що згідно приписів ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. В той же час, рішення у справі ухвалене судом 21 жовтня 2021 року, а позивач ОСОБА_1 надала докази понесених витрат у справі тільки 11 травня 2022 року, тобто, з пропуском п`ятиденного строку, визначеного ч.8 ст.141 ЦПК України, а тому заява ОСОБА_1 в частині стягнення витрат на правничу допомогу підлягає залишенню без розгляду у відповідності до статті 126 ЦПК України.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на наступне.

За змістом ч.ч.1,4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване додаткове рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.

Ухвалюючи додаткове рішення у справі про відмову у задоволенні заяви, районний суд виходив з того, що немає належних підстав для її задоволення, оскільки в матеріалах справи відсутні квитанції до прибуткових касових ордерів (або інших документів, підтверджуючих сплату готівки).

Проте апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (частина 2 статті 270 ЦПК України).

Частиною 3 статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Пленум Верховного Суд України у п.20 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 роз`яснив, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК (в новій редакції ЦПК України ст.270), воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивач під час звернення до суду із дійсним позовом зазначав про понесення нею судових витрат та у прохальній частині позову просив покласти їх на відповідачів.

Ухвалюючи рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2021 року суддею Майною Г.Є. позовні вимоги позивача були задоволені повністю, в той же час не було вирішено питання щодо стягнення на її користь судових витрат.

У зв`язку з чим остання була вимушена звернутися із заявою про ухвалення додаткового рішення про їх стягнення.

В той же час, як вбачається з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку із перебування судді Майної Г.Є. у відпустці, справу було розподілено у провадження судді Городецькому Д.І., який додатковим рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу залишив без розгляду, стягнувши на її користь лише витрати понесені нею на сплату судового збору.

Отже, колегія суддів вбачає, що оскільки за результатом розгляду позову ОСОБА_1 було прийнято кінцеве рішення саме суддею Майною Г.Є., а додаткове рішення ухвалено суддею Городецьким Д.І., тобто неповноважним складом суду, це є безумовною підставою для скасування додаткового рішення у відповідності до частини 3 статті 376 ЦПК України.

Колегія суддів зауважує, що сам по собі факт перебування судді у відпустці чи у відрядженні не є підставою для розподілу заяви про ухвалення додаткового рішення іншому складу суду, оскільки повноваження судді, що здійснювала розгляд справи по суті не були припинені.

Крім того, колегія суддів звертає увагу і на сам факт безпідставності залишення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу без розгляду, посилаючись на те, що позивачем у позовній заяві не надавався попередній розрахунок витрат на правничу допомогу у відповідності до вимог статті 134 ЦПК України.

В той же час, вказані встановлені судом обставини не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються копією самої позовної заяви, в якій зазначався попередній орієнтовний перелік судових витрат, в прохальній частині якого зазналося про необхідність їх покладення на відповідача, а тому і не може бути залишена без розгляду відповідна заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки подана до закінчення строку на виконання рішення.

Враховуючи наведені обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного додаткового рішення з підстав порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкового судового рішення у справі.

Згідно із ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З наведеного вбачається, що додаткове рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року постановлено з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В той же час, колегія суддів зауважує, що вимога апеляційної скарги про ухвалення нового рішення про задоволення вимог задоволенню не підлягає, зважаючи на те, що відповідно до вимог ч.3 ст.270 ЦПК України додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі.

Зважаючи на те, що вимога позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу фактично не розглядалася, а була залишено без розгляду, як подана із пропуском строку, та ще і розглянута неповноважним судом, колегія суддів вважає за необхідне направити справу до суду першої інстанції для повторного вирішення заяви ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367,374,379,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року скасувати і справу направити до суду першої інстанції для повторного вирішення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.