Номер провадження: 22-ц/813/6965/22
Справа № 505/4440/16-ц
Головуючий у першій інстанції Павловська Г. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 лютого 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа: Подільська дистанція колії регіональної філії «Одеська залізниця», про стягнення заборгованості по заробітній платі з врахуванням індексу інфляції та моральної шкоди,

встановив:

19.12.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця», третя особа: Подільська дистанція колії регіональної філії «Одеська залізниця», та збільшивши уточнивши позовні вимоги 28.01.2019 року, просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку у період з 07.10.2016 року по 01.08.2018 року у розмірі 145 893,00 грн., стягнути індекс інфляції у період з березня 2001 року по 01.08.2018 року у розмірі 22 449,31 грн., а також моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн. (т.1, а.с. 1-2, 108-109).

Позов мотивовано тим, що рішенням Котовського міськрайонного суду від 19.12.2001 року ОСОБА_1 поновлено на роботі у Котовській дистанції колії Одеської залізниці на посаді техніка, починаючи з 19.03.2001 року з виплатою заробітної плати за весь час вимушеного прогулу за період з 19.03.2001 року по 19.12.2001 року в сумі 3296,52 грн.

ОСОБА_1 була поновлена на роботі, однак, вказані грошові кошти їй не були виплачені.

Наказом №156/ос від 07.10.2016 року ОСОБА_1 була звільнена згідно ст.38 КЗпП України, в зв`язку з виходом на пенсію, але розрахунок з нею в день звільнення не був проведений, тобто вказані грошові кошти так і не були виплачені. Згідно розрахунку нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, станом на 07.10.2016 року заборгованість по заробітній платі становить в сумі 3 296,32 грн.

Враховуючи, що відповідач виплатив позивачці у серпні 2018 року вказану заробітну плату в розмірі 3 296,52 грн., на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 03.04.2018 року, то, на думку позивача ОСОБА_1 відповідач зобов`язаний сплатити на її користь за час затримки розщріхунку, а саме: з 07.10.2016 року по 01.08.2018 року середній заробіток в розмірі 145 893 грн. (22 міс. х 6 631,5 грн.), виходячи із середнього заробітку, згідно довідки № 1/219 від 12.12.2016 року.

Крім того, враховуючи, що з 19.12.2001 року по 07.10.2016 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем, у цей період відповідачем не проводилась індексація заробітної плати, передбачена діючим законодавством, внаслідок чого порушені права позивачки на оплату праці, які мають бути відновлені шляхом зобов`язання підприємства провести та виплатити їй індексацію заробітної плати.

Через несвоєчасний розрахунок відповідачем заробітної плати, у позивачки склалося важке матеріальне становище, в результаті чого вона вимушена була позичати гроші у борг, у неї погіршився стан здоров`я, в результаті чого вона проходила курс лікування, порушився сон та нормальні життєві зв`язки, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, крім того несвоєчасною виплатою їй заробітної плати, в неї зменшився розмір пенсії.

Заподіяну їй моральну шкоду позивачка оцінила в 3 000,00 грн.

Посилаючись на те, що рішенням Котовського міськрайонного суду від 19.12.2001 року з відповідача на користь позивачки стягнуто заробітну плату у розмірі 3296,52 грн., яка була виплачена лише 09 серпня 2018 року, заборгованість за час затримки виплати зарплати станом на 01.08.2018 року складає 145 893,00 грн., з врахуванням індексу інфляції за період з березня 2001 року по серпень 2018 року у розмірі 22 449,31 грн.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21.02.2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21.02.2022 року, ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

У відзиві представник АТ «Укрзалізниця», в особі регіональної філії «Одеська залізниця», адвокат Лісецька Н.В. просить рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21.02.2022 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 14.10.2022 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписівч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, датою складання цього судового рішення є 14.10.2022 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.06.2022 року (т.2, а.с. 27-28), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України. Колегія суддів також зазначає, що учасники справи належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи (т.2, а.с. 29, 31, 38, 57-58).

Однак, позивач ОСОБА_1 була повідомлена про вищевказані обставини лише 20.09.2022 року (т.2, а.с.58), що не давало Одеському апеляційному суду права розглянути дану цивільну справу до вказаного часу.

Також, апеляційний суд зауважує, що у зв`язку з перебуванням судді Гірняк Л.А. у відпустці з у період з 14.09. по 15.09.2022 року, з 19.09.по 21.09.2022 року та з 23.09.2022 року по 13.10.2022 року, розгляд справи відбувся 14.09.2022 року (т.2, а.с.59).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 вже зверталася до Котовського міськрайонного суду Одеської області із позовною заявою між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (т.2, а.с. 8-9).

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, однак зазначені обставини є підставою не для відмови в задоволенні позовних вимог, а про постановлення ухвали про закриття справи.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

Аналогічний за змістом висновок зазначений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18).

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване судове рішення, в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця», в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця», третя особа: Подільська дистанція колії регіональної філії «Одеська залізниця», щодо стягнення інфляції за період з березня 2001 року по 10.10.2016 року скасувати і закрити провадження у справі в цій частині,оскільки по цим правовідносинам Котовським міськрайонним суду Одеської області 28.11.2016 року було ухвалено судове рішення, яке набрало чинності (т.1, а.с.7).

Крім того, як було зазначено вище, 19.12.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Українська залізниця», в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця», третя особа: Подільська дистанція колії регіональної філії «Одеська залізниця», та збільшивши і уточнивши позовні вимоги, просила стягнути середній заробіток у період з 07.10.2016 року по 01.08.2018 року у розмірі 145 893,00 грн., стягнути індекс інфляції у період з березня 2001 року по 01.08.2018 року у розмірі 22 449,31 грн., а також моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн. (т.1, а.с. 1-2, 108-109).

Суд першої інстанції відмовив ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в цій частині, з чим повністю погоджується колегія суддів, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19.12.2001 року, яке набрало чинності, ОСОБА_1 поновлено на роботі Котовської дистанції колії Одеської залізниці на посаді техніка, починаючи з 19.03.2001 року з виплатою їй заробітної плати за весь час вимушеного прогулу у період з 19.03.2001 року по 19.12.2001 року в сумі 3296,52 грн.(т.1, а.с. 54).

Відповідно до наказу №156/ос від 07.10.2016 року ОСОБА_1 була звільнена з підстав ст.38 КЗпП України - за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію (т.1, а.с. 12).

Постановою апеляційного суду Одеської області від 03.04.2018 року задоволено заяву ОСОБА_1 та видано виконавчий лист у цивільній справі №2-1127/2001 за позовом ОСОБА_1 до Котовської дистанції колії Одеської залізниці про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати у розмірі 3296,52 грн. у період з 19.03.2001 року по 19.12.2001 року. Також поновлено ОСОБА_1 строк до пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання (т.1, а.с. 74-77).

09.08.2018 року, на виконання рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19.12.2001 року, ОСОБА_1 перераховано за платіжним дорученням №1116590 заборгованість по заробітній платі у розмірі 3 296,52грн. (т.1, а.с.182).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що до вказаного часу позивач ОСОБА_1 не зверталась ні до відповідача, ні до органів виконавчої служби з питаннями про виконання судового рішення, ухваленого 19.12.2001 року, а тому підстави для виплати їй середньої заробітної плати за весь час, починаючи з 19.12.2001 року, відсутні, враховуючи при тому, що весь вказаний час ОСОБА_1 отримувала від відповідача заробітну плату, а потім і пенсію, а сума 3 296,52 грн. вже не була її заробітною платою, а була заборгованістю відповідача по виплаті вказаних сум, які їй були виплачені 09.08.2018 року.

З цих підстав, та враховуючи, що відповідач не проводив індексацію заробітної плати своїх працівників, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови ОСОБА_1 у стягнення індексації заробітної плати за весь період.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача індексу інфляції та 3-х відсотків річних, то колегія суддів зазначає, що ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача індекс інфляції та 3 % річних за період з 11.10.2016 року (час, який начав відлік по рішенню Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28.11.2016 року)по 09.08.2018 року (дата погашення заборгованості).

Зазначені суми склали відповідно: 803,95 грн. та 181 грн., а всього 984,95 грн., що підтверджується Онлайн-калькулятором 3-х відсотків річних та інфляції, та які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Вимог щодо нарахування індексу інфляції та 3-х відсотків річних на вказані суми до теперішнього часу, не є предметом апеляційного розгляду, оскільки заявник апеляційної скарги про це питання не ставила.

Що стосується моральної шкоди, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За таких обставин, та розмір задоволених позовних вимог, суд апеляційної інстанцій вважає достатнім стягнення на користь позивачки 300,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявниця апеляційної скарги частково надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21.02.2022 року - скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , в частині стягнення з відповідача на користь позивачки індексу інфляції у розмірі 803,95 грн. та 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання у період з 11.10.2016 року по 09.08.2018 року у розмірі 181 грн., а також моральної шкоди у розмірі 300,00 грн.

Рішення суду, в частині відмови в

В іншій частині оскаржуване рішення суду підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 1, п.п.1-3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, враховуючи, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню на 10 %, з відповідача АТ «Українська залізниця», в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця», на користь позивачки ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 55.12 грн. (551,20 х 10% = 55,12) та сплачений при подачі апеляційної скарги - у розмірі 82,68 грн. (826,80 грн. х 10 % = 82,68).

Таким чином, з відповідача АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» на користь позивачки ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у загальному розмірі 137,80 грн. (55.12 + 82,68 = 229,72), як того вимагає ст. 141 ЦПК України.

Крім того, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню на 0,59% ) 984,95 грн. від 168 342,31 грн.), колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця»на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 10,11 грн. (десять гривень 11 копійок) (1713,42 х 0,59% = 10,11) та за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 15,16 грн. (п`ятнадцять гривень 16 копійок) (10,11 х 150% = 15,16).

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.1, 2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ч.1 ст. 377, ст.ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 лютого 2022 року змінити.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа: Подільська дистанція колії регіональної філії «Одеська залізниця», про стягнення заборгованості по заробітній платі з врахуванням індексу інфляції та моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 : індекс інфляції у розмірі 803, 95 грн. та 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання у період з 11 жовтня 2016 року по 01 серпня 2018 року у розмірі 181 грн., а всього у сумі 984,95 грн. (дев`ятсот вісімдесят чотири гривні 95 копійок), моральну шкоду у розмірі 300 (триста гривень).

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 лютого 2022 року, в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа: Подільська дистанція колії регіональної філії «Одеська залізниця», щодо стягнення інфляції за період з березня 2001 року по 10.10.2016 року скасувати і закрити провадження у справі в цій частині.

В іншій частині рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 лютого 2022 року залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 10,11 грн. (десять гривень 11 копійок) (1713,42 х 0,59% = 10,11) та за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 15,16 грн. (п`ятнадцять гривень 16 копійок) (10,11 х 150% = 15,16).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра