Номер провадження: 22-ц/813/5682/22
Справа № 264/3235/19
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Поворозко І.Ю.,

переглянувши справу №264/3235/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, витрат на правову допомогу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 5 жовтня 2020 року у складі судді Калініченко Л.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 17 травня 2019 року до суду з вищеназваним позовом, просив:

стягнути з держави за рахунок державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь на відшкодування майнової шкоди 184,82 грн., моральної шкоди 10000,00 грн., завдані незаконною постановою про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА №387353, складеною інспектором 3 роти батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенантом поліції Павелком В.А.;

стягнути з держави за рахунок державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь витрати на правову допомогу в справі №264/5954/18 в сумі 2000,00 грн.; витрати на правову допомогу у вказаній справі в сумі 700,00 грн. (т.1 а.с.1-7).

Ухвалою судді Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 травня 2019 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.26).

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 листопада 2019 року справу передано за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси (т.1 а.с.100-101).

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 13 січня 2020 року справу прийнято до провадження (т.1 а.с.107).

Відповідач Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції позов не визнав, зазначивши у відзиві, що відповідно до положень частини 1 статті 1166, статті 1167 ЦК України майнова та моральна шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Вина ОСОБА_2 , який використав завідомо підроблені документи, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 30 жовтня 2015 року Центром ДАІ 1404 на ім`я ОСОБА_1 зі своєю фотографією, підтверджена вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 27 березня 2019 року по справі №523/3486/19, який набрав чинності. Позивач звернув свої позовні вимоги до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, проте дії Управління або його посадових осіб не визнавались протиправними жодним судовим рішенням. Позивачем не обґрунтовано наявності причинного зв`язку між шкодою та діяннями відповідачів, відповідно до яких, нібито, заподіяно шкоду. Тобто, позивач повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії чи бездіяльність відповідачів призвели до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя. (т.1 а.с.62-67).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 5 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено (т.1 а.с.174-178).

Висновок суду мотивовано тим, що шкода понесена позивачем за причинно-наслідковим зв`язком залежить від винних дій ОСОБА_2 , відповідальність з відшкодування якої покладається на останнього. Суд не встановив наявність незаконних дій інспектора патрульної поліції Павелка В.А. під час складання постанови серії ЕАА №387353 від 2 травня 2018 року, що була скасована, оскільки підставою таких дій було виявлення складу кримінального правопорушення в діях особи, стосовно якої було складено постанову про адміністративне правопорушення, за наслідком чого визнано винним ОСОБА_2 . Понесені ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в справі №264/5954/18 підлягають відшкодуванню у вказаній справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову (т.1 а.с.183-188).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Суд здійснив неправильну оцінку наданим учасниками справи доказам в порушення вимог статті 89 ЦПК України, неправильно застосував норми матеріального права та судову практику по вказаній категорії справ. Пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Для встановлення цивільного правопорушення у даному випадку суду необхідно було встановити три його елементи, а саме шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними; шкода відшкодовується незалежно від вини. Відносно нього було незаконно та необґрунтовано складена постанова серії ЕАА №387353 співробітником патрульної поліції за порушення ПДР у м. Одесі, тому як він в той час знаходився в іншій державі (Німеччині), де працював водієм за договором. Внаслідок винесеної постанови відносно нього почалися здійснюватися заходи щодо виконання вказаної постанови з боку органів державної виконавчої служби, що змусило його сплатити штраф та інші витрати виконавчого провадження. Пізніше вказана відносно нього постанова була скасована ДПП УПП в Одеській області та провадження закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Співробітник поліції, який склав відносно нього незаконну постанову, до відповідальності притягнутий не був. Внаслідок складення відносно нього незаконної постанови йому спричинена моральна шкода, тому як був несправедливо покараний за те, що не скоював та не міг скоїти так як знаходився у той час в іншій країні.

В даному випадку присутні всі три елементи цивільного правопорушення, а саме: шкода (матеріальна шкода сплата штрафу, інші витрати виконавчого провадження, моральна шкода переживання за свій авторитет, гідність та інше); протиправне діяння особи (постанова співробітника патрульної поліції була скасована ДПП УПП в Одеській області та провадження закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення); причинний зв`язок між ними (складання постанови співробітником патрульної поліції призвело до примусового стягнення з нього штрафу та інших витрат виконавчого провадження та спричинення моральної шкоди переживання за свій авторитет та інше). Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 27 березня 2019 року щодо притягнення до кримінальної відповідальності за частиною 4 статті 358 КК України особи, яка використовувала підроблене посвідчення водія, не може позбавляти його права на звернення до суду, стягнення матеріальної та моральної шкоди. Він страждав від незаконно винесеної відносно нього постанови за порушення ПДР, а не від дій особи, яка вироком суду притягнута до кримінальної відповідальності. Сам факт скасування постанови та закриття провадження у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення свідчить про її незаконність та необґрунтованість, в іншому випадку вона б не була скасована з ініціативи УПП в Одеській області ДПП. Факт складання відносно нього незаконної постанови вже свідчить про спричинену йому моральну шкоду, тому як держава Україна втрутилася у його життя та спричинила шкоду як матеріальну так і моральну.

Витрати, понесені у справі №264/5954/19 на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн. підтверджені, не могли бути стягнуті у справі №264/5954/19, так як справа була закрита, тому висновок суду щодо цих витрат помилковий.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує тим, що шкода (матеріальна і моральна) понесена позивачем за причинно-наслідковим зв`язком залежить від винних дій громадянина ОСОБА_2 , відповідальність за відшкодування якої покладається на останнього. Спірні правовідносини регулюються статтями 1166, 1167, 1174 ЦК України. Дії управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції або його посадових осіб відносно громадянина ОСОБА_1 не визнавались незаконними або протиправними жодним судовим рішенням, що свідчить про відсутність складу цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади в порядку статті 1174 ЦК України. ОСОБА_1 посилається на Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВР від 1 грудня 1994 року, однак даний Закон розповсюджує свою дію на органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури і суду. Департамент патрульної поліції Національної поліції України відповідно до Положення про Департамент патрульної поліції, затверджене наказом Національної поліції України від 6 листопада 2015 року №73 (в редакції наказу Національної поліції України від 1 квітня 2020 року №272) та управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції відповідно до Положення про управління патрульної поліції від 7 листопада 2015 року №1/4 (в редакції наказу Департаменту патрульної поліції від 10 квітня 2020 року №676) не є органом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, не є органом досудового розслідування, прокуратури або суду, тому вказаний Закон №266/94-ВР від 1 грудня 1994 року не поширюється на Департамент патрульної поліції Національної поліції України, його управління та посадових осіб, посилання позивача на Закон №266/94-ВР від 1 грудня 1994 року є помилковим.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. Інспектор управління патрульної поліції не є експертом в галузі проведення технічної експертизи документів та такі повноваження не входять до кола повноважень інспектора, а відтак, на місці вчинення адміністративного правопорушення інспектор не в змозі виявити факт підробки документів, оскільки посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 30 жовтня 2015 року, не містило явних ознак такої підробки. Позивач ОСОБА_1 зазначає, що поніс матеріальну шкоду у розмірі 184,82 грн., сплативши штраф у розмірі 68,00 грн. згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серія ЕАА №387353 від 2 травня 2018 року, виконавчий збір в сумі 6,80 грн., витрати виконавчого провадження в розмірі 80,02 грн., витрати на комісію банку в сумі 30,00 грн. Однак постанова серії ЕАА №387353 від 2 травня 2018 року була скасована управлінням патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції. Враховуючи вищевказаний факт, питання повернення сплачених за вказаною постановою коштів регулюється Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року №787.

В обгрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначає лише те, що він переживав за свій авторитет, гідність та інше, а також зазначає, що сам факт складання відносно нього, як він вказує «незаконної постанови» вже свідчить про спричинену моральну шкоду. Однак таке твердження не відповідає дійсності, оскільки постанова серії ЕАА №387353 від 2 травня 2018 року є законною, а її скасування було пов`язане з обставинами використання іншою особою підробленого посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 . Крім того, ОСОБА_1 не зазначає, в чому саме виражалося його переживання за свій авторитет та гідність, не обґрунтовує розмір моральної шкоди. Питання щодо витрат на правову допомогу вирішено судом правильно (т.2 а.с.1-7).

Постановою апеляційного суду Одеської області від 29 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Київського районного суду м. Одеси від 5 жовтня 2020 року скасовано; провадження у справі за позовом ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, витрат на правову допомогу закрито; повідомлено ОСОБА_1 про те, що спір відноситься до юрисдикції адміністративного суду (т.2 а.с.53-60).

Постановою Верховного Суду від 24 листопада 2021 року касаційну скаргу представника в інтересах ОСОБА_1 задоволено; постанову Одеського апеляційного суду від 29 липня 2021 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду (т.2 а.с.104-108).

Висновок суду касаційної інстанції мотивовано неправильним визначенням судом апеляційної інстанції юрисдикції розгляду спору.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 січня 2022 року справу після касаційного перегляду прийнято до провадження.

Переглянувши при новому апеляційному розгляді справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті вимог з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАА №387353 від 2 травня 2018 року, складеною лейтенантом патрульної поліції 3 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Одеській області Павелко В.А., ОСОБА_1 (посвідчення водія НОМЕР_1 від 30 жовтня 2015 року) притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 133-1 КУпАП, з накладенням штрафу у розмірі 34,00 грн. (у подвійному розмірі 68,00 грн.) за те, що керуючи транспортним засобом «Богдан А-09201», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2 травня 2018 року о 23:20:37 годин на вул. Катериненській, 15 в м. Одесі, працюючи на маршруті 146, відхилився від заданого маршруту (т.1 а.с.11).

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАА №387353 від 2 травня 2018 року у відношенні ОСОБА_1 звернуто за заявою т.в.о начальника ВАП УПП в Одеській області Желяскова В.І. до примусового виконання за місцем проживання ОСОБА_1 та виконано (постанова ВП №57246602 від 20 вересня 2018 року державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про відкриття виконавчого провадження; постанова ВП №57246602 від 16 жовтня 2018 року державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», пунктом 2 вказаної постанови припинено чинність арешту майна боржника (т.1 а.с.12-16, 47). У виконавчому провадженні №57246602 ОСОБА_1 сплачено штраф у розмірі 68,00 грн., виконавчий збір в сумі 6,80 грн., витрати виконавчого провадження у розмірі 80,02 грн. (т.1 а.с.47).

У 2018 році ОСОБА_1 звернувся до Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області з адміністративним позовом до інспектора 3 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Одеській області Павелка В.А. про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, а саме постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАА №387353 від 2 травня 2018 року, у відношенні ОСОБА_1 за частиною 3 статті 133-1 КУпАП. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполь Донецької області від 26 грудня 2018 року в справі №264/5954/18 провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 закрито на підставі пункту 8 частини 1 статті 238 КАС України (постанова скасована суб`єктом владних повноважень, оскаржуване порушення виправлено) (т.1 а.с.22).

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАА №387353 від 2 травня 2018 року, у відношенні ОСОБА_1 за частиною 3 статті 133-1 КУпАП скасована на підставі Доповідної записки старшого інспектора відділу адміністративної практики управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Місюк М.В., провадження закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, до інформаційно-аналітичної системи внесено відомості про скасування даної постанови (т.1 а.с.162).

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 27 березня 2019 року в справі №523/3486/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 358 КК України, призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850,00 грн. в дохід держави; стягнуто 1144,00 грн. витрат на проведення експертизи; речовий доказ, а саме підроблене посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 знищено (т.1 а.с.73-74).

Відповідно до частини 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних рішень, дій, бездіяльності, вичерпний перелік яких охоплюється частиною 1 статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешт чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини 1 статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини 6 цієї статті, відповідно до яких така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВР від 1 грудня 1994 року (зі змінами та доповненнями) (далі Закон №266/94-ВР) відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема незаконного накладення штрафу.

Частиною 2 статті 1 Закону №266/94-ВР передбачено, що у випадках, зазначених у частині 1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 2 Закону №266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень пунктів 3, 5 частини 1 статті 3 Закону №266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; моральна шкода.

Частиною 5 статті 4 Закону №266/94-ВР передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частина 6 статті 4 Закону №266/94-ВР визначає, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Отже, статтями 2,4 Закону №266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність події та складу правопорушення свідчить про те, що особу притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування моральної шкоди здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу.

Вищевикладене відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 жовтня 2019 року в справі №569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18), відповідно до якої колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону №266/94-ВР і не є у залежності від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу та, чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у постанові від 10 жовтня 2019 року в справі №569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18), застосовується Верховним Судом (постанова від 29 вересня 2021 року у справі №166/1222/20, постанова від 9 червня 2021 року у справі №726/837/20).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені в постановах Верховного Суду.

У справі, що переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за частиною 1 статті 133-1 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу правопорушення. Закриття справи за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування шкоди здійснюється не залежно від вини.

Притягнення громадянина ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за використання підробленого посвідчення водія не позбавляє ОСОБА_1 права на відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності.

У даному випадку присутні елементи цивільного правопорушення як юридичної підстави відповідальності держави за шкоду, а саме:

шкода (матеріальна шкода сплата штрафу, витрат виконавчого провадження, виконавчого збору; моральна шкода переживання за авторитет, гідність тощо);

протиправне діяння, рішення особи (постанова інспектора патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності закрита за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення);

причинний зв`язок між шкодою та протиправним діянням, рішенням (винесення співробітником патрульної поліції постанови про притягнення до адміністративної відповідальності призвело до звернення такої до примусового виконання із вжиттям обумовлених примусовим виконанням рішення дій в тому числі й щодо арешту майна боржника, стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження та сплати штрафу, переживань за авторитет, роботу водія, тощо);

відшкодування шкоди здійснюється незалежно від вини.

Майнова (матеріальна) шкода становить 184,82 грн. (сплата штрафу в сумі 64,00 грн., сплата виконавчого збору в сумі 6,80 грн., сплата витрат виконавчого провадження в сумі 80,02 грн., сплата комісії банку у зв`язку зі сплатою штрафу, виконавчого збору та витрат на проведення виконавчий дій в сумі 30,00 грн.).

Грошове відшкодування моральної шкоди заявлено в розмірі 10000,00 грн. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд виходить з положень частини 3 статті 23 ЦК України, керується принципами виваженості, розумності та справедливості та визначає до стягнення моральну шкоду у місячному розмірі мінімальної заробітної плати, що рівно 6500,00 грн.

Майнова та моральна шкода, що підлягають відшкодуванню ОСОБА_1 державою, в її грошову виразі стягується з держави за рахунок коштів Державного бюджету України.

Щодо витрат на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн., понесених ОСОБА_1 у адміністративній справі №264/5954/18 Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, то такі витрати не є витратами в справі про адміністративне правопорушення та, відповідно, не підлягають відшкодуванню на підставі Закону №266/94-ВР державою.

Витрати на правову (правничу) допомогу в цивільній справі, що розглядається, становлять 700,00 грн., витрати доведені та підтверджені Договором про надання правничої допомоги №29 від 21 лютого 2019 року адвоката Конишева А.Г. Центральної юридичної консультації м. Маріуполя, ордером серія АА №069270 від 19 квітня 2019 року, актом виконаних робіт до вказаного Договору, детальним описом робіт та квитанцією до прибуткового касового ордеру за №135 від 21 лютого 2019 року на суму 700,00 грн.

В порядку статті 141 ЦПК України витрати ОСОБА_1 в цивільній справі №264/3235/19 на правову (правничу) допомогу в сумі 700,00 грн., що згідно пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, компенсуються позивачу ОСОБА_1 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В порядку статті 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Датою ухвалення призначеного у судове засідання на 23 червня 2022 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 5 жовтня 2020 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з держави за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на відшкодування майнової шкоди 184 грн. 82 коп., моральної шкоди 6500 грн. 00 коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування понесених в адміністративній справі №264/5954/18 витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн. 00 коп. відмовити.

Витрати на правову (правничу) допомогу в сумі 700 грн. 00 коп. компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Витрати на сплату судового збору компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 липня 2022 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова