ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

03 листопада 2022 року

м. Валки

справа № 2-900/11

провадження № 22-ц/818/1939/22

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Тичкової О.Ю., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання : Гармаш К.В.,

Учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою Акціонерного товариства «Універсал Банк» про видачу дубліката виконавчого листа по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2020 року, постановлену суддею Шелест І.М., -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа.

Заява мотивована тим, що рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 травня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість в розмірі 132 361,95 грн.

На виконанні Червонозаводського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебував виконавчий лист № 2-900/11.

При отриманні виписки з автоматизованої системи виконавчих проваджень 30 березня 2020 року стягувачу стало відомо, що 13 травня 2017 року виконавче провадження № 31919750 завершено, однак стягувач на сьогоднішній день не отримав постанови про повернення виконавчого документа та оригіналу виконавчого листа.

Вважав, що виконавчий лист втрачено з незалежних причин від стягувача.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2020 року, яка постановою Харківського апеляційного суду від 16 березня 2021 року залишена без змін, у задоволенні заяви АТ «Універсал Банк» відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року постанову Харківського апеляційного суду від 16 березня 2021 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі АТ «Універсал Банк», просить ухвалу суду від 25 листопада 2020 року скасувати та постановити нову про задоволення заяви, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, неповно з`ясував обставини у справі, не звернув увагу на те, що станом на день звернення із даною заявою процесуальний строк пред`явлення його до виконання не закінчився, оскільки постанова про повернення виконавчого документу стягувача датується 13 травня 2017 року, відтак кінцевий строк пред`явлення виконавчого лист до виконання закінчується 13 травня 2020 року. На сьогоднішній день стягувач позбавлений права виконання рішення суду за вказаним виконавчим листом, а причини втрати виконавчого документа в даному випадку не залежали від стягувача, оскільки обов`язок належного повернення оригіналу виконавчого листа покладено на органи виконавчої служби.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

15 березня 2021 року від представника банку надійшли письмові пояснення, в яких представник банку вказав, що банк цікавився ходом виконавчого провадження, що підтверджується заявами, які направлені на адресу виконавчої служби, а саме: від 16.04.2014 року та 09.02.2021 року, та вказав, що жодної відповіді на запит ними не отримано.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходяи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 травня 2011 року у справі № 2-900/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 10 червня 2008 року № BL5502 в розмірі 132 361,95 грн, судовий збір в розмірі 1 323,62 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн (а. с. 1-3).

На виконання вказаного судового рішення 24 лютого 2012 року Червонозаводський районний суд м. Харкова видав виконавчий лист № 2-900/11.

Червонозаводський відділ державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області постановою від 13 травня 2017 року ВП № 31919750, виконавчий лист № 2-900/11, виданий 24 лютого 2012 року Червонозаводським районним судом м. Харкова повернув стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 7).

Аналогічна інформація міститься в інформації про виконавче провадження від 30 березня 2020 року (а. с. 8-11).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Таким чином, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

Дублікатом називається документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акту. При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється, чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

За правилами частини 1 статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час винесення постанови про повернення виконавчого листа, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача.

Таким чином, належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом з направленням його оригіналу є виключно рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення стягувачу.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 2515/739/2012 (провадження № 61-2884св18), 12 березня 2018 року у справі № 583/1828/17-ц (провадження № 61-894св17), 21 березня 2018 року у справі № 6-676/10 (провадження № 61-5166св18), 24 квітня 2018 року у справі № 161/1441/14-ц (провадження № 61-835св18), 15 серпня 2018 року у справі № 2-1976/10 (провадження № 61-22036св18), 26 грудня 2018 року у справі № 344/5342/16-ц (провадження № 61-4816св18).

Матеріали справи свідчать про те, що виконавчий лист звернено до виконання. Згодом державним виконавцем прийнято рішення про його повернення, в силу чого оригінал виконавчого листа мав бути вручений стягувачу у спосіб і порядок, визначений Законом.

Проте, доказів направлення (вручення) виконавчого листа стягувачу матеріали справи не містять.

Законом України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено спосіб і порядок вручення державним виконавцем оригіналу виконавчого листа стягувачу, зокрема, направлення рекомендованим листом про вручення поштового відправлення. Проте, державний виконавець не виконав наведених вимог Закону. За таких умов на стягувача не може бути покладено негативні наслідки невиконання суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків.

Зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів направлення та зворотного рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги заяви про видачу дубліката виконавчого листа стягувачу, оскільки відсутні відомості про отримання стягувачем виконавчого документу.

Стосовно строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Згідно із пунктом 1 частиною 1 статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Частиною другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 371 ЦПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19).

Матеріали справи свідчать про те, що виконавчий лист № 2-900/11, виданий 24 лютого 2012 року Червонозаводським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» суми заборгованості за кредитним договором № BL5502 від 10 червня 2008 року в розмірі 132 361,95 грн перебував на примусовому виконанні у Червонозаводського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області до 13 травня 2017 року та був повернутий стягувачу Публічному акціонерному товариству «Універсал Банк» у зв`язку з відсутністю майна боржника.

Як вбачається з матеріалів справи строк пред`явлення виконавчого документа, встановлений Законом України «Про виконавче провадження» після повернення виконавчого документу, спливає 13 травня 2020 року.

Із заявою до суду про видачу дубліката виконавчого листа до виконання банк звернувся поштою 30 березня 2020 року, тобто строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання у банку не сплив.

Враховуючи вказане, на підставі ст. 376 ЦПК України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви Акціонерного товариства «Універсал банк» про видачу дубліката виконавчого листа.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2020 року скасувати.

Видати дублікат виконавчого листа № 2-900/11, виданого 24 лютого 2012 року Червонозаводським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором № BL5502 від 10 червня 2008 року в розмірі 132 361,95грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова

Повний текст судового рішення складено 03 листопада 2022 року.