Провадження № 22-ц/801/1021/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 рокуСправа № 127/25054/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.

суддів: Войтка Ю.Б., Берегового О.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу №127/25054/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко Володимир Борисович про визнання правочину удаваним, переведення прав та обов`язків покупця, визнання прав власності

за апеляційною скаргою представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Бедіна Сергія Михайловича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 квітня 2022 року, ухвалене у складі судді Гуменюка К.П.,

встановив:

У вересні 2021 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бедін С.М. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б. про визнання правочину удаваним, переведення прав та обов`язків покупця, визнання права власності.

Позов мотивований тим, що позивач є власницею Ѕ частини однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 45,3 кв.м., житловою-16,5 кв.м.

Право власності на вказану вище нерухомість позивачка набула 20 травня 2014 року на підставі відповідного договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бортнік Я.А. та зареєстрованого у реєстрі за № 592.

У відповідності до договору купівлі-продажу від 20 травня 2014 року власником іншої Ѕ частини квартири також був ОСОБА_2 , який відчужив свою частину на користь ОСОБА_3 на підставі Договору міни від 03 вересня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко Володимиром Борисовичем та зареєстрованого у реєстрі за № 6573.

Як свідчить зміст цього договору міни, ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_3 Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 взамін передає у власність ОСОБА_2 . Блокнот « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з доплатою в сумі 243 000 грн., які ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 до підписання цього договору. Тобто, відчуження спірної частки квартири фактично відбулось за кошти у розмірі 243 000 грн. та Блокнот «РЕЛАКС», вартість якого сторонами визначена у розмірі 22 грн.

Отже, на даний час окрім позивача власником квартири АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 , якому належить також Ѕ частки цієї квартири.

Разом з тим, позивач вважає, що під час відчуження Ѕ частини квартири на підставі договору міни продавцем ОСОБА_2 та приватним нотаріусом Лукашенко В.Б. не було дотримано положень ст. 362 ЦК України, а саме щодо переважного права купівлі (придбання) частки квартири позивачем.

Як вказує позивач, за даних обставин, на договір міни розповсюджуються (застосовуються) загальні положення про купівлю-продаж, а ОСОБА_3 за договором міни від 03 вересня 2021 року являється покупцем Ѕ частини однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Тобто, за вищезгаданим договором міни фактично відбувся продаж (відчуження) спірної частки квартири за певну грошову суму у розмірі 243 000 грн. та Блокнот «РЕЛАКС», який є розповсюдженим товаром та не має особливої цінності.

Як вказує позивач, вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 03 вересня 2021 року уклали між собою удаваний договір міни з метою приховати укладення між ними дійсного договору купівлі-продажу спірної Ѕ частини однокімнатної квартири АДРЕСА_1 (в якому ОСОБА_2 виступав у якості продавця, а ОСОБА_3 - покупця), оскільки у разі укладення останнього необхідно було б виконати вимоги cт. 362 ЦК України, надавши ОСОБА_1 можливість скористатись своїм правом на переважну купівлю цієї частки за ціною, оголошеною для продажу та на умовах, визначених продавцем.

Таким чином, за умови удаваності договору, застосуванню підлягають правила, що регулюють угоду купівлі-продажу.

З урахуванням вищевикладеного, позивач виявила бажання придбати вищезгадану частку у праві спільної часткової власності вищевказаної квартири на умовах, визначених Договором міни від 03 вересня 2021 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 квітня 2022 року в задоволенні позову представника ОСОБА_1 адвоката Бедін Сергія Михайловича до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко Володимир Борисович про визнання правочину удаваним, переведення прав та обов`язків покупця, визнання прав власності, відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та позиції учасників справи у відзивах на неї та у судовому засіданні

В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_1 адвоката Бедін С.М. просить рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 квітня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, помилкова визнав встановленими окремі обставини, наявність яких не доводиться відповідними доказами, внаслідок чого має місце невідповідність висновків суду першої інстанції, в оскаржуваному рішенні.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що висновки викладені у рішенні суду першої інстанції, мають невідповідність обставинам справи, а також неправильно застосовані судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

24 травня 2022 року на адресу Вінницького апеляційного суду від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає нормам матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Бедін Сергій Михайлович апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, з мотивів викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Синявська Катерина Юріївна в судовому засіданні заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, просили суд відмовити у її задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив суд відмовити у її задоволенні.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги дійшов висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з огляду на таке.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 20 травня 2014 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 набули у спільну часткову власність, по Ѕ частці, цілу квартири АДРЕСА_1 (а.с. 7-9).

03 вересня 2021 року між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б., зареєстрований в реєстрі за № 6573 (а.с. 95).

За цим договором ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_3 належну йому Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 взамін передав у власність ОСОБА_2 блокнот « ОСОБА_4 ».

Відповідно до п. 6 договору міни сторони оцінюють нерухомість в 380 600 грн., блокнот в 22 грн. Обмін проводиться з доплатою в сумі 243 000 грн., які ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 від сторони повністю до підписання цього договору.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до умов ст. 715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов`язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Договором може бути встановлений обмін майна на роботи (послуги). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору міни.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен встановити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору міни, а також з`ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За правилами ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним позивач має довести, факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним, спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин, настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Для визнання правочину удаваним слід встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо.

Проте під час розгляду справи позивачем факт удаваності договору міни не доведений, адже доказів на підтвердження даної обставини матеріали справи не містять. Крім того, матеріали справи також не містять доказів того, що ОСОБА_2 мав намір продати свою частку квартири будь-кому, зокрема докази розміщення ним оголошень про продаж частки квартири, оголошення ним ціни вартості квартири та інші умови продажу частки квартири.

Доводи позивача фактично зводяться до того, що ОСОБА_2 продав частку квартири за договором міни.

З досліджених судом фактичних обставин справи судом встановлено, що між відповідачами дійсно укладено договір міни, який за своєю суттю та правовою природою є договором міни з доплатою за товар більшої вартості.

З системного аналізу умов укладеного між відповідачами договору судом встановлено, що обмін спірної Ѕ частки квартири (яка належала ОСОБА_2 ), яку сторонами договору було оцінено в 380 000 грн. останнім було обміняно на блокнот, вартість якого, як товару сторонами договору оцінено в 22 грн. (що повністю відповідає ринковим цінам на даний вид товару), грошові кошти в сумі 243 000 грн. (як речі визначені родовими ознаками), - доплата на обмін речі більшої вартості (Ѕ частки в квартирі), що дозволяється нормами статті 715 ЦК України та нематеріальний актив в сумі 137 578 грн. (380 600 грн. оцінка Ѕ частки квартири 22 грн. вартість блокноту 243 000 грн. доплата за обмін на товар більшої якості = 137578 грн.), який полягає у наданні ОСОБА_3 . ОСОБА_2 допомоги у плануванні майбутнього будівництва останнім будинку, наданні допомоги у здійсненні відповідних розрахунків при проведенні будівництва, закупівлі будівельних матеріалів, отриманні відповідних знижок на будівельні матеріали тощо.

Суд першої інстанції дійшов вірного переконання що сторони оспорюваного договору мали повне право, виходячи із положень цивільного законодавства щодо диспозитивності, та вимог ст. 715 ЦК України, включити у свій договір міни умови щодо обміну Ѕ частки у спірної квартири на товар, який включає як матеріальну складову (кошти, як речі визначені родовими ознаками, та власне вартість самого блокноту) так і нематеріальну складову (нематеріальний актив, вартість якого сторонами договору оцінена в 137587 грн., та який полягає у наданні відповідачем Амонсом відповідачу ОСОБА_5 відповідної технічної, дисконтної, розрахункової допомоги та сприяння при проведенні ОСОБА_5 відповідного будівництва в майбутньому.

Та обставина, що ОСОБА_2 розпорядився цим майном на свій розсуд свідчить лише про реалізацію власником права на розпорядження майном.

Суд апеляційної інстанції перглядаючі рішення суду першої інстанції враховує, що звертаючись з позовом про визнання спірного договору удаваним, позивач має довести яким нормам права суперечить укладений, на його переконання договір. (Постанова Верховного Суду від 20.02.2020 року у справі № 917/2060/17).

Колегія суддів також звертає увагу на те, що за загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача.

Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Тобто воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, а оскільки відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору та з`ясування питання про те, чи не укладено цей договір з метою приховання іншого договору та якого саме.

За таких обставин, для визнання угоди удаваною позивачу необхідно надати відповідні докази, а суду встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників.( Постанова Верховного Суду від 18.11.2020 року у справі № 357/3132/15-ц)

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, про недоведеність позивачем та його представником позовних вимог в частині визнання договору міни від 03 вересня 2021 року, удаваним.

Відмова суду у задоволенні основної позовної вимоги є підставою для відмови в задоволенні похідних позовних вимог. Отже, відмові у задоволенні підлягають і інші вимоги позивача.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргупредставника позивачки ОСОБА_1 адвоката Бедіна Сергія Михайловича -залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 квітня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

О.Ю. Береговий