Справа №303/1047/22
Ряд. стат. звіту - 4
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Куцкір Ю.Ю.

за участю секретаря судового засідання Славич М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Мукачево цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до приватного виконавця Ярошевського Дмитра Андрійовича, співвідповідача ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_4 про звільнення майна з під арешту, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до приватного виконавця Ярошевського Д.А., співвідповідача ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_4 про звільнення майна з під арешту.

Позов мотивований тим, що 02.12.2019 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 було укладено договір позики та договір іпотеки на суму 45 000 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 1 075 500 гривень, строком до 02.12.2021 року. Договором іпотеки було накладено заборону на предмет іпотеки, номер запису 34437266, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

З моменту закінчення договору і по теперішній час грошові кошти не було повернуто, а тому позивач звернувся до приватного нотаріуса для задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки. Однак, нотаріус не зміг оформити документи для набуття права власності, так як приватним виконавцем Ярошевським Д.А. було накладено арешт на предмет нерухомого майна, який знаходиться в іпотеці в межах виконавчого провадження на підставі постанови про арешт майна боржника №62871718 від 25.08.2020 року.

Позивач звернулася до відповідача з проханням зняти арешт з іпотечного майна, однак він послався на те, що у нього перебуває виконавче провадження відкрите на підставі виконавчого листа №303/7817/19 виданого 15.04.2020 року Мукачівським міськрайонним судом про стягнення боргу за договором позики від 10.06.2019 року та від 25.06.2019 року у розмірі 11 950 доларів США і відмовив у знятті арешту.

Представник позивача відмову відповідача щодо зняття арешту з майна вважає незаконною та такою, що суперечить інтересам позивача, оскільки зазначений арешт заважає позивачу задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки шляхом набуття на нього права власності у позасудовий порядок на підставі ст.ст. 36, 37 ЗУ «Про іпотеку» та п.6.4 договору іпотеки.

Відповідач приватний виконавець Ярошевський Д.А. подав до суду відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у відзиві.

Співвідповідач ОСОБА_3 , відзив на позовну заяву не подав.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_4 письмове пояснення щодо позову не подав.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.79, ч.3 ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судом встановлено, що 02.12.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений Договір позики, згідно якого останній отримав 1 075 500 гривень, що еквівалентно 45 000 доларів США, з датою повернення до 02.12.2021 року (а.с. 7).

Цього ж числа, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , з метою забезпечення повного виконання вищезазначеного зобов`язання, був укладений договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 (а.с. 8-10).

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №296352944 від 26.01.2022 року вбачається, що квартира АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , договір іпотеки між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 був зареєстрований 02.12.2019 року та цього ж числа приватним нотаріусом здійснено заборону відчуження нерухомого майна. Крім цього, вбачається, що 25.08.2020 року приватний виконавець Ярошевський Д.А. постановою наклав арешт на майно боржника (а.с. 11-13).

Мукачівським міськрайонним судом 15.04.2020 року було видано виконавчий лист у справі №303/7817/19, 2/303/407/20 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договорами позики у розмірі 11 950 доларів США. На підставі даного виконавчого листа 21.08.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Ярошевським Д.А. було відкрито виконавче провадження ВП №62871718, а 25.08.2020 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Отже, іпотекодержатель нерухомого майна, право якого зареєстроване в установленому законом порядку, має право на звернення з позовом про скасування заборони на нерухоме майно, якщо вважає, що такими діями порушені його права, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 338/1118/16-ц.

Статтями 546 та 575 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Окремим видом застави є іпотека.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; іпотекодержатель - кредитор за основним зобов`язанням. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ч.6, 7 ст.3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки). Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Згідно ст.7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 ЗУ «Про іпотеку». Тобто, накладений арешт на предмет іпотеки - квартиру, порушує зареєстровані права та інтереси іпотекодержателя ОСОБА_1 на зазначене вище майно, які можуть бути задоволені згідно з їх першочерговим пріоритетом шляхом звернення стягнення в позасудовому порядку, у відповідності до ст. ст. 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку».

Зі змісту наведених приписів Закону України «Про іпотеку» випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки. Такий правовий висновок було викладено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/4772/17, від 31.10.2018 у справі №923/1105/17, від 19 червня 2019 року у справі №825/1764/16, від 17 жовтня 2019 у справі №822/1426/16. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, а також виходячи із суті іпотеки, визначення якої міститься в Законі України «Про іпотеку», відповідно до якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, установленому цим Законом.

Разом з тим, 03 липня 2018 року Верховна Рада України прийняла Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування" N 2478-VIII (далі - Закон N 2478-VIII).

Згідно з пунктом 10 розділу І цього Закону частину четверту статті 24 Закону N 1952-IV парламент доповнив пунктом 7 про те, що відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі "державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33-38 Закону України "Про іпотеку". Наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем".

Закон N 2478-VIII застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону (пункт 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 2478-VIII).

Згідно з пунктом 1 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 2478-VIII цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом. Він був опублікований 3 листопада 2018 року, набрав чинності 4 листопада того року та був введений у дію 4 лютого 2019 року.

Суд бере до уваги те, що іпотека за договором іпотеки була зареєстрована за іпотекодержателем ОСОБА_1 02.12.2019 року, а приватний виконавець Ярошевський Д.А. зареєстрував вид обтяження 25.08.2020 року. Отже, за змістом пункту 7 частини четвертої статті 24 Закону N 1952-IV, станом на день звернення до суду позивачки, наявність обтяження речових прав на квартиру, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі постанови приватного виконавця про арешт майна боржника, не може бути підставою для відмови позивачці у державній реєстрації права власності на квартиру у порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку". Така підстава для відмови існувала до моменту введення в дію 4 лютого 2019 року Закону N 2478-VIII (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі N 755/5072/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 грудня 2019 року у справі N 923/880/18 (пункти 4.44-4.45)).

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачка ОСОБА_1 та її представник не довели порушення її права іпотекодержателя щодо реєстрації права власності на квартиру через накладення на неї арешту приватним виконавцем, а саме не надали суду докази про відмову державного реєстратора щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки за позивачем. Як зазначено судом вище, накладення арешту на заставлене майно не позбавляє кредитора права задовольнити його вимоги в майбутньому і не скасовує для нього правил пріоритетності, передбачених Законом України "Про іпотеку" (Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 листопада 2020 року у справі N 761/31581/19, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 року у справі N 331/3944/18). Наявність арешту, накладеного на предмет іпотеки, не порушує пріоритетного права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки (Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 березня 2021 року у справі N 2-6875/10, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі N 686/1953/13-ц).

До аналогічного висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 08.06.2021 року у справі №346/1305/19, провадження №14-181цс20.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 321, 572, 575 ЦК України, ст.ст. 1, 33 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.54,60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 12, 13, 19, 76-83, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

РІШИВ :

У задоволенні позову представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про зняття арешту з квартири АДРЕСА_2 , який було накладено в межах виконавчого провадження, на підставі постанови про арешт майна боржника, серії та номер 62871718 виданої 25.08.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Ярошевським Д.А., реєстраційний номер обтяження 37887608 від 25.08.2020 року та виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, запис обтяження (арешт нерухомого майна), щодо об`єкта нерухомого майна, квартири АДРЕСА_2 , зареєстрований в спеціальному розділі про державну реєстрацію обтяжень 25.08.2020 року, номер запису про обтяження 37887608 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Ярошевський Дмитро Андрійович, місце знаходження АДРЕСА_5.

Співвідповідач: ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_4 .

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено 26.07.2022 року.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір