КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/2471/22
УХВАЛА

21.11.2022

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Петренка В.С.

за участю секретаря - Лебедюк І.О.,

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі заяви ОСОБА_1 про відвід судді, подану по цивільній справі за позовом

ОСОБА_2

до ОСОБА_1 ,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дімітрової Тетяни Андріївни, Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

07.07.2022 року ОСОБА_2 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дімітрової Тетяни Андріївни, Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 608 від 16 червня 2022 року, вчинений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Тетяною Андріївною про стягнення з неї - ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 355 552,94 грн.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить суд зупинити стягнення за виконавчим провадженням №69258816, яке було відкрито державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сульжиком Валерієм Вікторовичем на підставі виконавчого напису №608, виданого 16.06.2022 року Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Тетяною Андріївною про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі 355 552,94 грн.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 31.08.2022 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по вказаній цивільній справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.Призначено підготовче засідання.

Крім того, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 31.08.2022 року було задоволено заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову. Зупинено стягнення у виконавчому провадженні ВП № 69258816, яке було відкрито 17.06.2022 року державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сульжиком Валерієм Вікторовичем, на підставі виконавчого напису №608, виданого 16.06.2022 року Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Тетяною Андріївною про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі 355 552,94 грн., до розгляду справи по суті.

14.11.2022 року до канцелярії суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Петренка В.С. на підставі ст.ст. 36, 37, 38 ЦПК України.

В обґрунтування наданої заяви про відвід ОСОБА_1 посилається на те, що судове засідання, яке відбулося 09 листопада 2022 року, проходило в необладнаному приміщенні - в кабінеті головуючого судді Київського районного суду міста Одеси Петренко В.С., який не придатний для розміщення сторін та інших учасників судового процесу, щонайменше відсутні столи для сторін у справі, всупереч частині 8 ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що значно ускладнило реалізацію нею процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків відповідача.

ОСОБА_1 вказує, що в цивільній справі №947/14376/22 вона входить до складу учасників справи в якості відповідача, згідно ч. 1 ст.42 ЦПК України. Для реалізації своїх процесуальних прав вона використовує свій робочий комп`ютер Ноутбук АCER Nitro 5 AN515-46-R6CQ (NH.QGYEU.00C)з габаритами (ВхШхГ) 29.5 х 363.5 х 272.9 мм, вагою 2.00 кг та вартістю 60 000 грн. для оперативного доступу до нормативно-правових актів України, підсистеми «Електронний суд», процесуальних документів в електронній формі, тощо.

ОСОБА_1 зазначає, що на її прохання надавати пояснення суду сидячи з метою користування робочим комп`ютером для реалізації процесуальних прав, який вона тримала на колінах із пачкою процесуальних документів у руках за відсутністю тимчасового робочого столу, головуючий суддя Петренко В.С., сам розмістившись комфортно у кріслі, заборонив двічі відповідачу надавати пояснення сидячі, з посмішкою спостерігаючи за незручностями, з якими стикалася під час намагання реалізовувати свої процесуальні права.

Робочій стіл також був відсутній у представника позивача - адвоката Сільницького І.В., який сидів на стільці при вході до кабінету судді Петренка В.С.

На думку відповідача, відсутність відповідних умов для роботи адвоката є по суті перешкодою для належного захисту інтересів клієнта та унеможливлює виконання ним конституційної функції - надання професійної правничої допомоги. За таких обставин, у разі неможливості надання адвокатом професійної правничої допомоги в неналежно облаштованому залі судових засідань (без наявності щонайменше столу та стільців для адвоката та його клієнта з можливістю їхнього безперешкодного конфіденційного спілкування) залишення адвокатом такої зали судових засідань не може розцінюватись як порушення правил адвокатської етики, трактуватись як прояв неповаги до суду та слугувати притягненню адвоката до відповідальності, встановленої Законом.

Відповідач стверджує, що Київський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді Петренка В.С. проявив зневагу до неї як учасника судового процесу, неповагу до честі, гідності, і рівності перед законом і судом, чим порушив основні засади і принципи здійснення правосуддя, передбачені ст. 6 ЦПК України.

Також відповідач вказує, що в цивільній справі № 947/14376/22 ОСОБА_1 входить до складу учасників справи в якості відповідача, згідно ч.1 ст.42 ЦПК України.

Імперативна норма частини 1 ст. 221 ЦПК України закріплює роз`яснення судом прав та обов`язків, так, головуючий з`ясовує обізнаність учасників справи з їхніми правами та обов`язками та роз`яснює їх у разі необхідності, крім випадків, коли учасника справи представляє адвокат.

Як стверджує відповідач, Київський районний суд міста Одеси у складі судді Петренка В.С. відмовив їй - відповідачу ОСОБА_1 у роз`ясненні прав та обов`язків, всупереч ч. 1 ст.221 ЦПК України, надавши формально для ознайомлення пам`ятку про процесуальні права та обов`язки, головуючий суддя Петренко В.С. заявив відповідачу, щоб вона прочитала пам`ятку та поставила підпис, а на прохання відповідача, щоб суд роз`яснив процесуальна права та обов`язки, суддя Петренко В.С. відмовив, мотивуючи тим, що відповідач ОСОБА_1 є фаховою особою - адвокатом, а тому не потребує роз`яснень прав та обов`язків, що підтверджується протоколом судового засідання, сформованим 09.11.2022 р., чим порушив її право на справедливий судовий розгляд.

Також відповідач зазначає, що в ході підготовчого засідання вона звернула увагу на відсутність в матеріалах справи належним чином засвідченого ордеру на надання правничої (правової) допомоги Сільницьким І.В. , у зв`язку з чим суд заперечив відповідачу, зазначивши, пряма цитата із Протоколу судового засідання: «Відповідач мав змогу ознайомитися з матеріалами справи та перевірити повноваження представника позивача, розцінивши дане зауваження як клопотання про витребування письмових доказів в усній формі (за ініціативою суду), із подальшою відмовою у його задоволенні».

Відповідач звернула увагу, що позов підписано деякою ОСОБА_2 , в той час як правовідносини, які виникли із договірних зобов`язань та однією із сторін є ОСОБА_2 .

Відповідач вказує, що адвокатським об`єднанням «Сільницький і партнери» було видано ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВН № 1158840 на ім`я ОСОБА_2 , зокрема, в ордері не зазначені обов`язкові реквізити відповідно до п. 12 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги (Нова редакція), затверджене рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41 із змінами, внесеними рішенням Ради адвокатів України від 14 лютого 2020 року № 29 та від 17 листопада 2020 року № 118 (далі - Положення), а саме: відсутні обов`язкові реквізити - відомості про орган, який видав посвідчення адвоката, тому у адвоката Сільницького І.В. відсутні повноваження на представництво інтересів в суді, яким було подано для реєстрації позовну заяву до Київського районного суду м. Одеси. Ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій. Ім`я фізичної особи закріплене в ст.28 ЦК України, відповідно до якої фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Ім`я фізичній особі надається відповідно до закону.

Таким чином, на думку відповідача, ОСОБА_2 не може набути прав та обов`язків від імені ОСОБА_2 і здійснювати їх під своїм ім`ям, із позову не можливо встановити процесуальну дієздатність особи, оскільки не надано до суду засвідченої копії паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_2 та її реєстраційній номер облікової картки платника податків, позов підписано особою, посадове становище якої не вказано, відсутня дата підписання та нумерація листів, тому встановити приналежність останньої сторінки до позову не уявляється можливим.

В матеріалах справи відсутній належним чином оформлений ордер на підтвердження представництва позивача саме адвокатом, що є вимогою п. 11 Перехідних положень до Конституції України, відтак, саме суд повинен був переконатися у наявності повноважень у адвоката Сільницького І.В., відповідно до ст.217 ЦПК України, з урахуванням засвідчених копій паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_2 , які були надані відповідачем разом із відзивом на позовну заяву.

Як зазначає відповідач, вона заявила суду, що має клопотання про залишення позову без розгляду, на що Київський районний суд міста Одеси у складі судді Петренка В.С. одразу ж відповів, що відмовляє їй у задоволенні її клопотання, навіть ще до того, як вона оголосила своє клопотання та навела підстави для залишення позову без розгляду, з урахуванням ст.183 ЦПК України.

Враховуючи передчасну відмову судді ще до заявлення клопотання про залишення позову без розгляду із зазначенням підстав, відповідач стверджує, що вона заявила, що бажає заявити іншу заяву про залишення позову без розгляду з наступних підстав, а саме: відповідно до п. 1, ч. 4 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, яка передбачає, що заява повертається у випадку, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або посадове становище якої не вказано.

З огляду на вищевикладене, на думку відповідача, заяву подано та підписано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати та посадове становище якої не вказано, - що є підставою для повернення позовної заяви позивачу, до відкриттю провадження, а після відкриття - залишення позову без розгляду, відповідно до положення п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, п. 11 Перехідних положень до Конституції України.

Однак, як вказує відповідач, в ході наведення нею правової позиції, головуючий суддя Петренко В.С. постійно переривав клопотання, забороняв наводити аргументи та підстави, зайняв пряму позицію захисту інтересів позивачки, по-суті вступаючи із відповідачем в конфронтацію (протистояння), зазначаючи, що підтримує ОСОБА_2 , при цьому, наводив власні припущення на користь позивачки без будь-яких посилань на норми діючого законодавства України та діючи всупереч імперативним нормам права, забороняв надати заперечення на доводи представника позивачки, застосувавши до відповідача заходи процесуального примусу у вигляді видалення із зали судового засідання, за клопотанням зацікавленого представника позивача, продовживши підготовче засідання за відсутності відповідача, тим самим нівелюючи сам процес правосуддя.

У разі виникнення заперечень у будь-кого з учасників справи, а також свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів щодо дій головуючого ці заперечення заносяться до протоколу судового засідання і про їх прийняття чи відхилення суд постановляє ухвалу, натомість, до відповідача було застосовано заходи процесуального примусу.

Частина 1 ст.145 ЦПК України визначає, що до учасників судового процесу та інших осіб, присутніх у судовому засіданні, за порушення порядку під час судового засідання або невиконання ними розпоряджень головуючого застосовується попередження, а у разі повторного вчинення зазначених дій - видалення із зали судового засідання.

Тобто, відповідач стверджує, що в ході підготовчого засідання з боку судді Петренка В.С. не було застосувань до відповідача заходів процесуального примусу у вигляді попереджень, одразу ж було застосовано захід процесуального примусу у вигляді - видалення із зали судового засідання з метою перешкоджання відповідачу наводити заперечення та правову позицію на захист своїх прав та законних інтересів.

Відповідач звертає увагу, що підготовче засідання відбувалося за наявності недовіри її до головуючого судді Петренка В.С., оскільки нею двічі було заявлено клопотання для оголошення технічної перерви з метою підготування та подання відводу головуючому судді від розгляду справи, на що двічі судом було відмовлено в усному порядку.

На думку відповідача, грубе порушення основних засад здійснення цивільного судочинства суддею Петренко В.С. призвело до порушення її прав як відповідача, доступу до правосуддя, а саме: права на справедливий суд згідно зі статтями 6 ЄКПЛ та 47 Хартії основних прав ЄС і право на ефективний засіб правового захисту згідно зі статтями 13 ЄКПЛ та 47 Хартії.

Таким чином, відповідач зазначає, що в неї як відповідача відсутні сумніви щодо необ`єктивності, упередженості головуючого судді Петренка В.С., який дозволяв собі відмовляти у клопотанні відповідача ще до наведення підстав, відкрито займав позицію позивачки, ігнорував нормативно-правові акти України та виносив протокольні ухвали на підставі суб`єктивних міркувань, користуючись посадовим становищем.

15.11.2022 року від до канцелярії суду від ОСОБА_1 вдруге надійшла заява про відвід судді Петренка В.С. на підставі ст.ст. 36, 37, 38 ЦПК України.

В обґрунтування наданої до канцелярії суду 15.11.2022 року заяви про відвід ОСОБА_1 посилається, окрім того, що викладено в попередній заяві про відвід, на те, що 10 листопада 2022 року під час ознайомлення із матеріалами справи, шляхом відео- та фотофіксації, їй стало відомо про долучення з ініціативи головуючого судді Петренка В.С. та підшиття до матеріалів цивільної справи № 947/14376/22 відомостей з Єдиного Реєстру адвокатів України про ОСОБА_1 , яка займається незалежною професійною діяльністю та за фахом є адвокатом, в яких міститься інформація номер та дату видачі свідоцтва, орган, що видав свідоцтво, номер та дату прийняття рішення.

На думку ОСОБА_1 , вказані дії головуючого судді Петренка В.С. вона розцінює як незаконну обробку її персональних даних щодо її особистого життя, що перебуває під охороною держави, відповідно до п.6 ч.1 ст.23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», переслідування та використання інформації у власних цілях, що підтверджує в черговий раз упередженість, необ`єктивність та зацікавленість головуючого судді Петренка В.С. в кінцевому результаті розгляду справи.

ОСОБА_1 вважає цю інформацію конфіденційною, оскільки інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, є конфіденційною та може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом (частини 2 статті 21 Закону України "Про інформацію").

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 вдруге звернулася до суду з заявою про відвід судді Петренка В.С.

Відповідно до ч. 8 ст. 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись з заявою про відвід, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до ст. 37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі . Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанції, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи рішення суду апеляційної інстанції. Суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанції, а також у новому її розгляді після скасування ухвали чи рішення суду касаційної інстанції. Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасовано судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у цій справі.

Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, а наявність безсторонності повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід враховувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступень, що свідчать про небезсторонність суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.06. у справі «Білуга проти України», від 28.10.98. у справі «Ветштайн проти Швейцарії» тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

У висновку №3 Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, що пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду і визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції.

Визначення юридичного змісту оціночної категорії «безсторонній суд» зумовлює необхідність врахування суб`єктивного та об`єктивного критеріїв безсторонності. Перший з них означає, що суддя має бути суб`єктивно вільним від упередженості при розгляді справи; другий - що суддя має забезпечити достатні гарантії для усунення будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо його неупередженості.

Аналіз практики рішень ЄСПЛ з цього питання дає можливість сформувати висновок про те, що критерієм порушення суб`єктивної складової даного поняття, можуть бути висловлювання судді по суті правової проблеми, яка порушена у позові, у засобах масової інформації до свого головування у суді при розгляді конкретної справи; не реагування судді на расистські висловлювання; якщо головуючий у справі, у пресі вжив висловлювання, які натякали на негативну оцінку заявника, ще до того, як суд під його головуванням повинен був винести рішення у справі тощо. Конкретизуючи суб`єктивний критерій, Суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді. Суб`єктивна упередженість полягає, як правило, в умисних чи необережних діях суддів перед початком чи під час судового розгляду справи.

Стосовно об`єктивної неупередженості в рішеннях ЄСПЛ зазначено, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди повинні викликати в учасників цивільного процесу.

Об`єктивними обставинами, що можуть свідчити про упередженість суду, у практиці ЄСПЛ визнавались такі: члени суду, що мали розглядати справу, вже брали участь у ній у іншій процесуальній ролі, наприклад, прокурор, адвокат, суддя у суді нижчої інстанції тощо; суддя, що бере участь у справі про оспорювання законодавчих нормативних актів раніше висловлювався з цього приводу як консультант; наявність дискреційних повноважень у одного з суддів, що розглядають справу у колегіальному складі, участь судді у прийнятті законодавчих або підзаконних нормативних актів, на основі яких потім виноситься судове рішення тощо.

Із урахуванням наведеного вище, слід вважати, що особа, яка заявляє відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт зацікавленості судді у розгляді справи, зважаючи на дію презумпції особистої неупередженості судді, яка діє до тих пір поки не доведено інше.

Як вбачається з заяви відповідача про відвід, підставою для відводу судді є сумніви у його упередженості та об`єктивності, проте, будь-яких доказів на підтвердження обставин, викладених у заяві не надано, як і доказів упередженості судді у розгляді даної справи, а тому відсутні передбачені законом підстави для задоволення відводу.

Посилання ОСОБА_1 на те, що судове засідання, яке відбулося 09 листопада 2022 року, проходило в необладнаному приміщенні - в кабінеті головуючого судді Київського районного суду міста Одеси Петренко В.С., який не придатний для розміщення сторін та інших учасників судового процесу, щонайменше відсутні столи для сторін у справі, всупереч частині 8 ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що значно ускладнило реалізацію нею процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків відповідача, не відповідає дійсності.

Відповідно до частини 8 ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові засідання проводяться виключно в спеціально обладнаному для цього приміщенні суду - залі засідань, яке придатне для розміщення сторін та інших учасників судового процесу і дає змогу реалізовувати надані їм процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

У кабінеті №248, де проводяться судові засідання, встановлена апаратура для здійснення звукозапису та протоколювання судового процесу та наявні мікрофони, встановлені відповідні столи, тобто кабінет №248 як зала судового засідання, придатний для розміщення сторін та інших учасників судового процесу і дає змогу повною мірою реалізовувати надані їм процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Протягом більш ніж 12 років проведення судових засідань саме в цьому приміщенні суду, у жодного учасника судового процесу не виникало ніяких нарікань та скарг на незручність розміщення, або виникнення складнощів із реалізацією процесуальних права і виконання процесуальних обов`язків. Надана ОСОБА_1 заява про відвід це перший випадок посилання на незручності знаходження учасника судового процесу в залі судового засідання.

Відносно посилань ОСОБА_1 , що на її прохання надавати пояснення суду сидячи з метою користування робочим комп`ютером для реалізації процесуальних прав, який вона тримала на колінах із пачкою процесуальних документів у руках за відсутністю тимчасового робочого столу, головуючий суддя Петренко В.С., сам розмістившись комфортно у кріслі, заборонив двічі відповідачу надавати пояснення сидячі, з посмішкою спостерігаючи за незручностями, з якими стикалася під час намагання реалізовувати свої процесуальні права, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 216 ЦПК України особи, присутні в залі судового засідання, повинні встати, коли входить і виходить суд. Рішення суду особи, присутні в залі, заслуховують стоячи. Учасники судового процесу та інші особи, присутні в залі судового засідання, звертаються до суду та один до одного, надають пояснення, показання, висновки, консультації тощо стоячи. Відступ від вимог, встановлених частиною першою цієї статті, допускається з дозволу головуючого.

У зв`язку з чим, керуючись ч. 1 ст. 216 ЦПК України, суд неодноразово роз`яснював відповідачу - ОСОБА_1 про необхідність надавати пояснення, заявляти клопотання тощо стоячи, хоча їй як адвокату безумовно були відомі ці правила поведінки в суді та відповідні вимоги процесуального закону.

На думку суду, незручності знаходження ОСОБА_1 в залі судового засідання дійсно могли бути викликані тим, що протягом всього судового засідання вона тримала в руці телефонний пристрій, яким здійснювала відеозапис судового засідання. Суд жодним чином не перешкоджав у здійсненні відповідачем відеозапису, однак якщо це створювало певні незручності для відповідача, то відповідальність суд за це нести не може та тим більше це не може слугувати підставою для відводу судді.

Також ОСОБА_1 обґрунтовує заяву про відвід тим, що їй було відмовлено у роз`ясненні процесуальних прав та обов`язків, всупереч ч. 1 ст. 221 ЦПК України.

Вказаний довод судом відхиляється як необґрунтований та такий, що не відповідає дійсності.

Відповідно до ст. 221 ЦПК України головуючий з`ясовує обізнаність учасників справи з їхніми правами та обов`язками та роз`яснює їх у разі необхідності, крім випадків, коли учасника справи представляє адвокат.

Так, у підготовчому засіданні 09 листопада 2022 року, головуючий, після оголошення складу суду, прізвища секретаря судового засідання і роз`яснення учасникам справи право заявляти відводи, з`ясував обізнаність учасників справи з їх процесуальними правами. ОСОБА_1 повідомила суду, що права їй не зрозумілі та вона бажає щоб суд їй роз`яснив права. Головуючий вручив відповідачу пам`ятку для ознайомлення з процесуальними правами та обов`язками.

Однак, відповідач відмовилася ознайомлюватися з правами та обов`язками, які були зазначені у пам`ятці, та просила суд особисто вголос роз`яснити їй права та обов`язки, після чого, головуючий запитав у відповідача щодо наявності в неї фахового статусу адвоката, на що відповідач зазначила, що дане питання не стосується справи і відповідати на нього відмовилась.

Після цього, головуючий повідомив відповідача, що адвокатам суд не роз`яснює прав та обов`язків, однак відповідач пояснила, що вона не є адвокатом у даній справі.

Разом з тим, безпосередньо у підготовчому засіданні 09.11.2022 року, з метою з`ясування, чи є ОСОБА_1 адвокатом та з метою з`ясування необхідності роз`яснення їй прав та обов`язків, судом, з власної ініціативи, на підставі ч. 7 ст. 81 ЦПК України, було здійснено роздруківку з Єдиного реєстру адвокатів України та з`ясовано, що відповідач - ОСОБА_1 перебуває на обліку у Раді адвокатів Одеської області, № свідоцтва: 004246; дата видачі свідоцтва: 19.08.2020; орган, що видав: Рада адвокатів Одеської області; номер рішення: №42; дата прийняття рішення: 19.08.2020 року.

Таким чином, у підготовчому засіданні 09.11.2022 року головуючим було з`ясовано, що ОСОБА_1 має статус адвоката, а тому, на підставі ст. 221 ЦПК України, суд не роз`яснював (не зачитував вголос) адвокату - ОСОБА_1 її права та обов`язки, адже процесуальним законом встановлена презумпція, що адвокату відомі процесуальні права та обов`язки сторони у справі, після того, як ОСОБА_1 відмовилася з ними ознайомитися у пам`ятці.

При цьому суд зазначає, що чинний Цивільний процесуальний кодекс України не містить посилань щодо того, в якій саме формі суд повинен роз`яснювати учасниками справи їхні права та обов`язки та не містить вимоги до суду вголос зачитувати права та обов`язки, як того вимагала відповідач.

Відносно посилань ОСОБА_1 на те, що долучення з ініціативи головуючого судді Петренка В.С. та підшиття до матеріалів цивільної справи № 947/14376/22 відомостей з Єдиного Реєстру адвокатів України про ОСОБА_1 , яка займається незалежною професійною діяльністю та за фахом є адвокатом, в яких міститься інформація номер та дату видачі свідоцтва, орган, що видав свідоцтво, номер та дату прийняття рішення, є конфіденційною інформацію, а вказані дії головуючого судді Петренка В.С. вона розцінює як незаконну обробку її персональних даних щодо її особистого життя, що перебуває під охороною держави, суд зазначає наступне.

Відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Доступ до інформації забезпечується шляхом її оприлюднення у засобах масової інформації (в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на інформаційних стендах та будь-яким іншим способом) та через надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до Закону України «Про інформацію» конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Так, дійсно, як було вказано вище, безпосередньо у підготовчому засіданні 09.11.2022 року, з метою з`ясування, чи є ОСОБА_1 адвокатом та з метою з`ясування необхідності роз`яснення їй прав та обов`язків, судом, з власної ініціативи, на підставі ч. 7 ст. 81 ЦПК України, було здійснено роздруківку з Єдиного реєстру адвокатів України та з`ясовано, що відповідач - ОСОБА_1 перебуває на обліку у Раді адвокатів Одеської області, № свідоцтва: 004246; дата видачі свідоцтва: 19.08.2020; орган, що видав: Рада адвокатів Одеської області; номер рішення: №42; дата прийняття рішення: 19.08.2020 року.

Вказана інформація розміщена на офіційному сайті Національної асоціації адвокатів України - http://unba.org.ua/, знаходиться у відкритому доступі, є публічною, та не є конфіденційною, а тому суду не зрозуміло, з яких причин ОСОБА_1 дійшла висновку про те, що роздруківка з Єдиного реєстру адвокатів України, яка міститься на офіційному сайті Національної асоціації адвокатів України є конфіденційною інформацією та є втручанням суду у її особисте життя.

Відносно посилань ОСОБА_1 щодо відсутності в матеріалах справи належним чином засвідченого ордеру на надання правничої (правової) допомоги Сільницьким І.В. , та те, що позов підписано деякою ОСОБА_2 , в той час як правовідносини, які виникли із договірних зобов`язань та однією із сторін є ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку.

Повноваження адвоката як представника підтверджується довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (ч. 4 ст. 62 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Частиною 4 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідно до п. 3, 4, 5, 12 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41, ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням. В Україні встановлюється єдина, обов`язкова для всіх адвокатів, типова форма ордера, яку затверджує Рада адвокатів України.

Ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Ордер містить наступні реквізити: серію, порядковий номер ордера; прізвище, ім`я, по батькові або найменування особи, якій надається правова допомога; посилання на договір про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа; назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених пунктом 2 частини 1 статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо); прізвище, ім`я, по батькові адвоката, який надає правничу (правову) допомогу на підставі ордера, номер та дату його свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, найменування органу, який його видав (КДКА відповідного регіону, з 01.01.2013 року радою адвокатів відповідного регіону); номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане; ким ордер виданий (назву організаційної форми): адвокатом, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально (із зазначенням адреси робочого місця); адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (повне найменування адвокатського бюро/адвокатського об`єднання та його місцезнаходження); адресу робочого місця адвоката, якщо вона відрізняється від адреси місцезнаходження адвокатського бюро/адвокатського об`єднання, яке видає ордер; обмеження повноважень, якщо такі передбачені договором про надання правничої (правової) допомоги; дату видачі ордера; підпис адвоката, який видав ордер, у разі здійснення ним індивідуальної діяльності (у графі «Адвокат»); підпис адвоката, який надає правову допомогу, якщо ордер, виданий адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (у графі «Адвокат»); підпис керівника адвокатського бюро/адвокатського об`єднання, відтиск печатки адвокатського бюро/адвокатського об`єднання (за наявності) у випадку, якщо ордер видається адвокатським бюро/адвокатським об`єднанням; двовимірний штрих-код QR-код) з посиланням на профайл адвоката в ЄРАУ; реквізити 12.1, 12.5, 12.6, 12.7, 12.8 генеруються автоматично, всі інші реквізити ордера заповнюються адвокатом самостійно з метою збереження адвокатської таємниці.

Судом встановлено, що ордер про надання правничої (правової) допомоги адвокатом Сільницьким Ігорем Володимировичем відповідає вимогам Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а тому він був прийнятий судом на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відносно посилань відповідача на те, що позов підписано деякою ОСОБА_2 , в той час як правовідносини виникли із договірних зобов`язань у яких однією із сторін є ОСОБА_2 , то суд зазначає, що правова оцінка зазначеному буде викладена судом в рішенні, ухваленим за результатами розгляду справи.

У наданій заяві про відвідОСОБА_1 також вказує, що у підготовчому засіданні 09.110.2022 року вона заявила, що має клопотання про залишення позову без розгляду, на що Київський районний суд міста Одеси у складі судді Петренка В.С. одразу ж відповів, що відмовляє їй у задоволенні її клопотання, навіть ще до того, як вона оголосила своє клопотання та навела підстави для залишення позову без розгляду, з урахуванням ст.183 ЦПК України.

Враховуючи передчасну відмову судді ще до заявлення клопотання про залишення позову без розгляду із зазначенням підстав, відповідач стверджує, що вона заявила, що бажає заявити іншу заяву про залишення позову без розгляду з наступних підстав, а саме: відповідно до п. 1, ч. 4 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, яка передбачає, що заява повертається у випадку, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або посадове становище якої не вказано.

Однак, як вказує відповідач, в ході наведення нею правової позиції, головуючий суддя Петренко В.С. постійно переривав клопотання, забороняв наводити аргументи та підстави, зайняв пряму позицію захисту інтересів позивачки, по-суті вступаючи із відповідачем в конфронтацію (протистояння), зазначаючи, що підтримує ОСОБА_2 , при цьому, наводив власні припущення на користь позивачки без будь-яких посилань на норми діючого законодавства України та діючи всупереч імперативним нормам права, забороняв надати заперечення на доводи представника позивачки, застосувавши до відповідача заходи процесуального примусу у вигляді видалення із зали судового засідання, за клопотанням зацікавленого представника позивача, продовживши підготовче засідання за відсутності відповідача, тим самим нівелюючи сам процес правосуддя.

Так, у підготовчому засіданні 09.11.2022 року відповідач - ОСОБА_1 «сидячі» заявила суду клопотання про залишення позову без розгляду, після чого, судом було зроблено зауваження, з`ясовано думку представника позивача відносно заявленого клопотання, та у підготовчому засіданні 09.11.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду.

Після цього, у підготовчому засіданні 09.11.2022 року відповідач - ОСОБА_1 знову «сидячі» заявила суду клопотання про залишення позову без розгляду, при цьому, обґрунтовуючи вказане клопотання, ОСОБА_1 цитувала велику кількість норм Цивільного процесуального кодексу України та повторювалася в своїх поясненнях, на що судом їй було зроблено зауваження, після чого, судом було з`ясовано думку представника позивача відносно заявленого клопотання, та у підготовчому засіданні 09.11.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду.

Суд звертає увагу відповідача - ОСОБА_1 на тому, що згідно з частиною 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Таким чином, відмова у задоволенні клопотань про залишення позову без розгляду не може бути підставою для відводу.

Доводи відповідача про заінтересованість головуючого судді в результатах розгляду справи та особисту неприязнь із наданням переваг і підтриманням позиції представника позивача, суд розглядає в якості суб`єктивних тверджень відповідача, які не підтверджені жодними засобами доказування, і відповідно є надуманими.

Крім того, суд зазначає, що у підготовчому засіданні 09.11.2022 року ОСОБА_1 поводила себе досить агресивно, сперечалася з головуючим, перебивала його, не реагувала на зауваження, проявляючи відверту зневагу до суду, вимагала надати їй інший зал судових засідань тощо.

Відповідно до п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу. У випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства (ч. 1 ст. 143 ЦПК).

Відповідно до ст. 145 ЦПК України до учасників судового процесу та інших осіб, присутніх у судовому засіданні, за порушення порядку під час судового засідання або невиконання ними розпоряджень головуючого застосовується попередження, а у разі повторного вчинення зазначених дій - видалення із зали судового засідання. У разі повторного вчинення дій, зазначених у частині першій цієї статті, перекладачем суд оголошує перерву і надає час для його заміни.

У зв`язку з неналежною поведінкою відповідача - ОСОБА_1 під час підготовчого засідання 09.11.2022 року та невиконання нею розпоряджень головуючого, судом було зроблено не два, а чотири зауваження, після чого, в порядку ст. 145 ЦПК України, видалено із зали судового засідання.

Ч. 3 ст. 39 ЦПК України передбачає, що відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, але не обмежуючись, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України).

ОСОБА_1 заявила відводи після спливу вказаного в ч. 3 ст. 39 ЦПК України строку, що дозволяється лише у виняткових випадках.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що процесуальна поведінка відповідача із заявлення безпідставного відводу головуючому по справі є зловживанням процесуальними правами та спрямована на затягування розгляду справи.

Суд вважає, що заяви про відвід головуючого судді Петренка В.С. не тільки не містить посилань на виняткові обставини, але й не містить будь-яких обґрунтованих доводів, підтверджених належними та допустимими доказами щодо упередженості або необ`єктивності судді Петренка В.С. під час розгляду цивільної справи, дії судді, які описані в заяві про відвід жодним чином не свідчать про його упередженість чи зацікавленість, а свідчать виключно про зловживання ОСОБА_1 процесуальними правами.

Більш того, суд зазначає, що відповідно до ст. 42 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виробничим з`їздом адвокатів України 2017 року 09 червня 2017 року, представляючи інтереси клієнта або виконуючи функцію захисника в суді, адвокат зобов`язаний дотримуватися вимог чинного процесуального законодавства, законодавства про адвокатуру та адвокатську діяльність, про судоустрій і статус суддів, іншого законодавства, що регламентує поведінку учасників судового процесу, а також вимог Правил.

Згідно приписів ст.44 Правил адвокатської етики, під час здійснення професійної діяльності в суді адвокат повинен бути добропорядним, поводити себе чесно та гідно, стверджуючи повагу до адвокатської професії. Адвокат не повинен вчиняти дій, спрямованих на невиправдане затягування судового розгляду справи.

Згідно статті 34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» підставою для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку. Дисциплінарним проступком адвоката є, крім іншого, невиконання або неналежне виконання своїх професійних обов`язків.

Статтею 36 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки.

В рішенні ЄСПЛ по справі від 19.01.1989 року по справі «Камасинський проти Австрії» (Kamasinskiv. Austria), SeriesA, №168, §65 та постанові ЄСПЛ від 21.04.1998 року по справі «Дауд протии Португалії» (Daudv. Portugal), Reportsof Judgmentsand Decisions 1998-II, §38) суд заявив, що з незалежності юридичної професії від держави слідує, що поведінка захисника, по суті, є предметом домовленості між обвинуваченим та його адвокатом, незалежного від того чи був адвокат призначений від системи правової допомоги, чи був найнятий у приватний спосіб. Компетентні національні органи зобов`язані втрутитися, тільки якщо неналежне виконання призначеним адвокатом своїх обов`язків, пов`язане з забезпеченням ефективного представництва.

Відповідно до вимог п.10 Положення «Про порядок прийняття та розгляду скарг щодо неналежної поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність» із доповненнями, внесеними рішенням Ради адвокатів України від 15 листопада 2019 року №149, до заяв (скарг) щодо поведінки адвоката слід відносити: заяви (скарги) громадян; рішення, ухвали, постанови, звернення суддів.

Згідно зі ст.33 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», дисциплінарне провадження стосовно адвоката здійснюється кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури за адресою робочого місця адвоката, зазначеною в Єдиному реєстрі адвокатів України.

Як було зазначено вище, з даних Єдиного реєстру адвокатів України вбачається, що відповідач - ОСОБА_1 є адвокатом, перебуває на обліку у Раді адвокатів Одеської області, № свідоцтва: 004246; дата видачі свідоцтва: 19.08.2020; орган, що видав: Рада адвокатів Одеської області; номер рішення: №42; дата прийняття рішення: 19.08.2020 року, у зв`язку з чим, після розгляду справи по суті та ухвалення судом рішення, судом буде вирішуватись питання про можливість дисциплінарної відповідальності адвоката ОСОБА_1 перед кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Одеської області за неналежну поведінку в судовому засіданні та зловживання своїми процесуальними правами.

При цьому суд зазначає, що прийняття участі у справі особисто в якості відповідача не позбавляє ОСОБА_1 наявного у неї статусу адвоката.

Статтею 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч. 4 ст. 44 ЦПК).

Відповідно до вимог статей 20, 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги. Адвокат зобов`язаний дотримуватися присяги адвоката України та правил адвокатської етики. У своїй професійній діяльності адвокат зобов`язаний використовувати всі свої знання та професійну майстерність для належного захисту й представництва прав та законних інтересів клієнта, дотримуючись вимог чинного законодавства України про адвокатуру та адвокатську діяльність, про судоустрій і статус суддів, іншого законодавства, що регламентує поведінку учасників судового процесу.

У відповідності до вимог ст.44 Правил адвокатської етики зі змінами, затвердженими з`їздом адвокатів України 2019року від 15.02.2019 року, під час здійснення професійної діяльності в суді адвокат повинен бути добропорядним, поводити себе чесно та гідно, стверджуючи повагу до адвокатської професії. Адвокат не повинен вчиняти дій, спрямованих на невиправдане затягування судового розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що розумність тривалості провадження має бути оцінена в світлі конкретних обставин справи з врахуванням певних критеріїв, серед яких складність справи та поведінка заявника (рішення у справах «Пелісьє і Сассі проти Франції», «Вергельський проти України»).

У розумінні ЄСПЛ сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Оцінюючи поведінку заявника, необхідно брати до уваги, зокрема, і факти невиконання ним процесуальних обов`язків, наприклад, неодноразові неявки в судове засідання без поважних причин, якщо це призвело до порушення розумного строку судового розгляду.

В ухвалі Верховного Суду у справі № 202/4467/14-к від 17.09.2019 зазначено: «Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 7 липня 1989 року, вказував на недопустимість зневілювання ключового принципу - верховенства права у випадках, коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом».

Відповідно до п. 10 Постанови № 8 Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, розгляд суддею клопотань сторін по справі, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення в порядку, визначеному положеннями ЦПК України.

Як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому, коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже "правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене". Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Одночасно суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заявам про відвід судді Петренка В.С. у даній справі суд також бере до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу взагалі не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Крім того, у заяві про відвід не наведено фактів прояву суддею Петренком В.С. поведінки, яка б свідчила про його упередженість чи небезсторонність у цій справі.

Отже, аргументи, якими ОСОБА_1 мотивує свої заяви про відвід судді Петренка В.С., не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності судді, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості судді Петренка В.С. як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію», якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини.

Інших обставин, визначених статтею 36 чи статтею 37 ЦПК України, які б свідчили про особисту упередженість судді Петренка В.С. або його необ`єктивність під час розгляду даної справи у заяві не вказано, а суд під час розгляду заяви таких обставин також не встановив.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених ОСОБА_1 відводів судді Петренку В.С.

Керуючись ст.ст. 36, 37, 40 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заявлені ОСОБА_1 відводи судді Петренка В.С. визнати необґрунтованими.

Заяви передати до канцелярії Київського районного суду м. Одеси для визначення в порядку ч.1 ст. 33 ЦПК України суддів, які будуть вирішувати питання про відводи судді Петренка В.С.

Ухвала набирає законної сили в момент її підписання суддею.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

У зв`язку із відсутністю в Київському районному суді м. Одеси електроенергії з 16.11.2022 року, ухвалу складено та підписано 21.11.2022 року.

Суддя Петренко В. С.